KYPR: Průvodce do kapsy

TOP 10 zajímavostí

1. Panagia tou Araka

Jeden z nejproslulejších kyperských kostelů plný fresek, najdete ho v Lagoudeře (str. 66).

2. Kyrenia

Tento středověký přístav je asi nejmalebnější na celém Kypru (str. 80).

3. Kyperské muzeum

V této budově v Nikósii jsou soustředěny nejlepší archeologické artefakty nalezené na ostrově (str. 28).

4. Buffavento

Nejvyšší ze tří lusignanských pevností na hřebeni pohoří Pentadaktylos, je z ní nádherný výhled do krajiny (str. 79).

5. Agia Napa

Jedno z nejnavštěvovanějších letovisek díky zlatavým plážím a skvělým hotelům (str. 47).

6. Famagusta

Staré město obehnané hradbami ukrývá mnoho gotických kostelů, které často slouží jako mešity (str. 81).

7. Kato Pafos

Zde najdete možná nejkrásnější římské mozaiky ve východním Středomoří (str. 68).

8. Poloostrov Karpasia (Karpaz)

Byzantské památky, ty nejchutnější ryby a mořské plody a nádherné opuštěné pláže činí z této části Kypru doslova ráj na zemi (str. 84).

9. Klášter Agios Neofytos

Do skály vytesaná a krásnými freskami vyzdobená poustevna (str. 74).

10. Kourion

Antické město s mozaikami a opraveným chrámem je jednou z nejvýznamnějších archeologických lokalit na Kypru (str. 54).

ideální výlet

1. den

Larnaka. Nejdříve si prohlédněte Archeologické muzeum a Muzeum nadace Pierides. Poobědvejte v restauraci na Piyale Paşa a objednejte si ponor k vraku Zenobia. Vhodné ubytování najdete v městečkách Tochni nebo Kalavasos. Večeři si můžete dát v blízkém Zygi.

2. den

Limassol. Vraťte se do Larnaky na potápění k Zenobii. Zbytek dopoledne věnujte poznávání Limassolu – po prohlídce muzea středověku se můžete najíst ve staré čtvrti. Odpoledne zamiřte do starověkého města Kourion.

3. den

Nikósie. Brzy ráno se vydejte do Nikósie, navštivte Kyperské a Byzantské muzeum. Potom si prohlédněte Mevlevi Tekke a Selimovu mešitu v turecké části Nikósie. Na večeři se vraťte do staré čtvrti.

4. den

Kyrenia. Přes přechod Agios Dometios / Metehan se dostanete do druhé části ostrova. Zamiřte na sever do Kyrenie a do opatství v Bellapais (Beylerbeyi). Ubytovat se můžete v letovisku Kyrenia nebo v Bellapais.

5. den

Karpasia. Vydejte se na východ k hradu Kantara – bráně na poloostrov Karpasia (Karpaz). Poobědvejte v rybí taverně, pak navštivte baziliku Agias Trias. Osvěžte se na pláži v Nangomi a přenocujte v městečku Dipkarpaz (Rizokarpaso). Západ slunce zažijte v zátoce Agios Filon.

6. den

Tři města. Brzy ráno vyrazte k antickému Salamisu a pak do Famagusty za mešitami. Oběd si můžete dát v restauraci Gingko. Pak se vydejte k hraničnímu přechodu Kato Zodeia / Astromeritis; můžete se zastavit v Galatě na prohlídku kostelů. Nocleh hledejte v Kakopetrii, kde lze i dobře povečeřet.

7. den

Malované kostely v pohoří Troodos. Začněte v Agios Nikolaos tis Stegis poblíž Kakopetrie, pak se přesuňte do údolí Marathassa a navštivte klášter Agios Lambadistis. Po obědě ve vesnici Kalopanagiotis se vydejte na výšlap po stezce Madari, nebo navštivte kostel Panagia tou Araka. Přes noc zůstaňte v Pano Platres.

8. den

Pafos. Z Pano Platres sjedete mezi vinohrady k úpatí kopců, poobědvejte v Ariadne’s. Silnice pak klesá dolů k moři a přes městečka Kouklia a Palaia Pafos vede do Pafosu. Až se ubytujete, zajděte do taverny 7 St Georges.

9. den

Kolem města Pafos. Dopoledne si prohlédněte zdejší světoznámé mozaiky a klášter Agios Neofytos. Po obědě v tržnici v Ktimě můžete strávit odpoledne na želví pláži Lara. Přenocujte na stejném místě; na večeři si můžete tentokrát zajet do podniku Imogen’ s Inn v Kathikas.

10. den

Cesta domů. Vraťte se na letiště v Larnace, nebo ještě lépe jeďte na letiště v Pafosu, odkud můžete odletět domů.

UPOZORNĚNÍ

Rychlost, s níž se svět mění, udržuje náš tým neustále ve střehu. Vynaložili jsme veškeré úsilí, aby tento průvodce byl v době vydání aktuální. Víme však, že otevírací doby se mění, standardy se posouvají, ceny kolísají, podniky se zavírají a na jejich místě se objevují nové. Provoz uvedených institucí a podniků doporučujeme před návštěvou ověřit na webu.

ÚVOD

Ostrov Kypr získal velký význam již ve starověku díky bohatým zásobám mědi – jeho název je odvozen od latinského pojmenování tohoto kovu cuprum . V současnosti je největším kyperským přírodním bohatstvím sluneční svit – slunce zde svítí více než 300 dnů v roce. Přesto s ním „Afroditin ostrov“ nezachází vždy nejlépe. Mnohá letoviska mají až příliš hustou zástavbu; dá se říci, že tato místa ztrácejí svůj historický a kulturní charakter. Bitva o zachování alespoň části pobřeží v původním stavu stále trvá. Chcete-li poznat skutečnou atmosféru ostrova a jeho ducha, zajeďte si do vnitrozemí; najdete spoustu antických památek, ospalé vesnice, venkovské kostelíky vyzdobené freskami, terasovité vinohrady na úbočích kopců a rozeklané hřbety pohoří. Pocítíte dotek dlouhé a spletité historie, během níž tudy prošli lidé doby kamenné, Řekové, Féničané, Peršané, Římané, Byzantinci, křižáci, Benátčané, Janované, Osmané (Turci) či Britové.

Vaše zážitky a vzpomínky se budou jistě týkat i zdejších neobyčejně přátelských a pohostinných lidí – ať už řeckých, či tureckých Kypřanů – navzdory jejich nedávné bouřlivé a traumatizující historii. Ostrov byl totiž v roce 1974 napaden Tureckem a poté rozdělen na dvě části. Během několika týdnů bylo asi 180 tisíc řeckých Kypřanů přinuceno uprchnout na jih ostrova a stát se tak běženci ve vlastní zemi. V průběhu jednoho roku se potom asi 44 tisíc tureckých Kypřanů přestěhovalo na sever. Ostrov je rozdělen dodnes, přestože od roku 2003 není pohyb přes hranici tak omezený, jak tomu bylo dříve.

I když se můžete vydat i do severních tureckých oblastí ostrova, většina turistů dává přednost řeckému jihu. Ti, kteří přesto překročí „zelenou linii“ oddělující obě části ostrova (viz str. 22), spatří na severu ty nejkrásnější lusignanské a benátské památky, nádherné pláže a občas také liduprázdnou krajinu.

Pohodoví lidé

Přes všechny historické zvraty si Kypřané dokázali uchovat pozitivní přístup k životu. Zkuste požádat manželský pár sklízející úrodu, jestli si je můžete vyfotit – oni vám nejenom zapózují, ale ještě od nich na cestu dostanete velkou tašku hroznů. Pochvalte šéfkuchaře za jeho vynikající sheftaliá a prohoďte pár slov o životě na kyperském venkově – je docela možné, že se naobědváte na účet podniku. Během pobytu na Kypru se s těmito nebo jinými projevy štědrosti určitě nejednou setkáte.

Bez vedlejších úmyslů a skrytých háčků se často po jídle podává zdarma káva a štamprlička (buď likér s příchutí citrusů, nebo čistá pálenka zivania ). Ani není třeba cestovat až do odlehlé horské vesnice, i když se s takovou pohostinností v turisticky hojně navštěvovaných letoviscích setkáte méně často.

Komplikované vztahy

Negativnější emoce vyvoláte, zmíníte-li se o rozdělení ostrova. Řecko-kyperští obyvatelé, kteří byli nuceni uprchnout ze severu, reagují spíše melancholicky než agresivně. Restaurace v Larnace občas nesou názvy domovů, které museli opustit ve Famagustě. Turecko-kyperští uprchlíci z jihu jsou obvykle méně nostalgičtí a také méně často přemýšlejí o návratu do svých původních domovů, pokud by to okolnosti dovolily. Faktem zůstává, že i dnes dávají přednost práci, školám a zdravotní péči na jihu ostrova. Nedávné změny, které přinesly sblížení řeckých a tureckých Kypřanů, sice obrousily hrany některých starých křivd, přesto je řada sporů stále příliš živá…

Kypřané jsou přátelští a pohostinní

Na Kypr v minulosti často cílily vojenské nájezdy. Ostrov byl také snadnou kořistí pro křižáky, Benátčany a v neposlední řadě figur- kou na politické šachovnici Britského impéria.

poloha země

Kypr, zasutý v nejzazším koutě východního Středomoří mezi tureckou Anatolií a Sýrií, je po Sicílii a Sardinii třetím největším ostrovem ve Středozemním moři. Jeho rozloha činí 9 251 kilometrů čtverečních, široká nížina Mesaoria je lemována dvěma horskými hřbety – pohořími Pentadaktylos na severovýchodě a Troodos na jihozápadě. Tři největší řeky ( v létě vysychající) pramení v pohoří Troodos: Pediaios teče na východ do zálivu u Famagusty, Kargotis na sever do Morfou a Kouris směrem na jih do Episkopi. Nejvyšším vrcholem je hora Olympos s výškou 1 952 m n. m.

Populace: Celkově žije na Kypru přes 1,2 milionu lidí: na Jihu více než 820 000 obyvatel, včetně asi 170 000 zahraničních rezidentů; na Severu přibližně 380 000 obyvatel, včetně 150 000 tureckých osadníků z období po roce 1974.

Hlavní město: Nikósie (Lefkosia/Lefkoşa): přibližně 200 000 obyvatel.

Velká města: Jih: Limassol (Lemesos; 154 000), Larnaka (72 000), Pafos (36 000). Sever: Famagusta (Ammochostos/Gazimağusa; 42 000), Morfou (Güzelyurt; 14 000), Kyrenia (Girne; 26 000).

Půvaby ostrova

Pro mnoho turistů jsou památky připomínající dávnou minulost hlavním důvodem návštěvy ostrova. Najdou zde řecké a římské ruiny měst Kourion a Salamis, nádherné římské mozaiky v Pafosu, křižácké hrady v Kolossi a na vrcholcích pohoří Pentadakylos či byzantské kláštery a kostely v horách Troodos.

Kostel sv. archanděla Michaela v podhůří Troodosu

Kypr je zemí mnoha přírodních krás. Pláže nejnavštěvovanějších letovisek jsou sice přeplněné turisty, ale velká část pobřeží – zejména poloostrovů Akamas a Karpasia – nabízí pohled na rozeklané útesy a příbojem omývané zátoky, které přitahují romantiky a milovníky off-roadové cyklistiky. Ve vnitrozemí najdete pohoří Troodos se silničkami klikatícími se mezi lesy. Jako zapomenuté drahokamy jsou zde rozesety malé byzantské kostelíky, o kterých po staletí věděli pouze jejich farníci. Dnes jsou mnohé z nich pod ochranou UNESCO. Návštěva Kypru nebude kompletní, pokud alespoň některé nenavštívíte.

Turismem nedotčené vesnice ve vnitrozemí jsou obklopené olivovými či citrusovými sady a kolem zapomenutých středověkých zřícenin se popásají kozy a ovce. Vinohrady na úbočích slunných svahů, cypřiše lemující ospalé kláštery či torzo opuštěné pevnosti – to je kyperský venkov, který si žije vlastním klidným tempem.

historie a kultura

Prvními osadníky na Kypru byli kočovní lovci – pazourkové nástroje objevené na poloostrově Akamas a na pláži Nissi dokazují, že na ostrov připluli kolem roku 10 000 př. n. l. Byly nalezeny také kosterní pozůstatky zakrslých hrochů a slonů (oba tyto živočišné druhy patří mezi vyhynulé), jejichž lovem se původní obyvatelé živili. Nástroje a kosti poražených zvířat z pobřežní jeskyně nedaleko Akrotiri pocházejí z období přibližně 9000 př. n. l., nejstarší stopy trvalého osídlení se potom datují k roku 8000 př. n. l. Nejvýznamnějšími nálezy jsou pozůstatky kamenných obydlí ve tvaru včelích úlů na konci poloostrova Karpaz (Karpasia) a ve vnitrozemských lokalitách Choirokoitia (Khirokitia) a Tenta (Ténda).

Kolem roku 3500 př. n. l. se na úpatí pohoří Troodos začala těžit měď a Kypr se stal důležitým obchodním centrem – zboží z Asie, Egypta, Kréty, Peloponésu a Egejských ostrovů bylo směňováno za kyperskou keramiku, měď a opium. Po roce 1600 př. n. l. se objevily první pevnosti, což považujeme za počátek období nejistoty a vnějšího ohrožení.

Řekové, Peršané a Římané

Demografické změny a otřesy na Peloponésu přiměly mykénské Řeky, aby se vydali směrem na východ; někteří z nich se usadili právě na Kypru. Kolem roku 1200 př. n. l. založili městské státy Enkomi / Alasia Salamis (poblíž dnešní Famagusty), Marion (poblíž Polis), Tamassos, Kition (dnes Larnaka), Kourion, Palaia Pafos (dnešní Kouklia), Soloi a Lapethos. Ostrov tak získal především řeckou identitu, která mu zůstala až do dnešních dní.

Během rozpínání Perské říše v 6. století př. n. l. byl kromě jiných řeckých ostrovů touto mocností anektován také Kypr. V roce 499 př. n. l. se připojil k protiperskému povstání, po lítých bojích (zejména při obléhání měst Soloi a Palaia Pafos) však Peršané revoltu potlačili.

Původní mozaika Lédy s labutí v Kouklii

V roce 333 př. n. l. ukončil Alexandr Veliký perskou nadvládu ve východním Středomoří a dostal Kypr pod makedonskou kontrolu. Po jeho smrti (323 př. n. l.) se mezi generály rozpoutal boj o nástupnictví, při němž byla zpustošena a vypleněna řada kyperských měst. Po dlouhých letech vyšel ze sporu vítězně Ptolemaios I. v roce 294 př. n. l., městská království zmizela a Kypr se stal součástí Egypta. Ptolemaiovci zde potom vládli téměř 250 let – do roku 58 př. n. l., kdy ostrov obsadili Římané a připojili jej k provincii Kilíkie (dnešní jižní Turecko).

V roce 47 př. n. l. daroval Julius Caesar Kypr Kleopatře, poslední vládkyni z dynastie Ptolemaiovců. Po královnině sebevraždě císař Augustus převzal ostrov opět pod římskou kontrolu a dovolil králi Herodovi z Judeje pronajímat kyperské měděné doly židovským těžařům.

Byzantské období

Navzdory misi apoštola Pavla v roce 45 zůstala většina obyvatel ostrova věrná pohanským náboženstvím (až na židy). Všichni židé byli z ostrova vypovězeni poté, co císař Hadrián krvavě potlačil jejich povstání v roce 116. Teprve v průběhu 4. století se křesťanství rozšířilo i do vyšších vrstev římské společnosti, a tak se též na Kypru začaly stavět kostely a kláštery. V roce 330 Kypr údajně navštívila matka římského císaře Konstantina, Helena, a založila zde velký klášter Stavrovouni.

V roce 488, kdy byly na ostrově nalezeny ostatky Barnabáše (společníka apoštola Pavla), se kyperská církev stala autonomním subjektem, podřízeným přímo Konstantinopoli, nikoli bližší Antiochii či Jeruzalému. Arcibiskup kyperský mohl místo pastýřské berly nosit královské žezlo, plášť barvy císařského purpuru a podepisovat se červeným císařským inkoustem, tato privilegia si místní arcibiskupové podrželi do dnešních dnů.

Byzantské císařství oslabeno válkou proti Persii, čehož využili Arabové, kteří na Kypr zaútočili v roce 649 s flotilou asi 1 500 lodí. Město Salamis (pozdější Constantia) bylo zničeno a již nikdy nebylo obnoveno do původní podoby.

O čtyři roky později zahájili Arabové druhý útok a tentokrát nechali na ostrově posádku 12 000 vojáků, s nimiž přišli i muslimští civilisté. Následně se vládcové byzantské říše a arabského kalifátu dohodli na demilitarizaci Kypru a dělbě daňových výnosů. V průběhu dalších tří staletí spolu muslimové a křesťané sváděli bitvy na moři, na pevnině však žili v relativním klidu a míru.

Mozaika v klášteře Stavrovouni

Křižáci a Lusignané

Během křížových výprav se Kypr stal klíčovým místem pro realizaci byzantských zájmů v Sýrii a Palestině. Kyperský místokrál organizoval ochranu poutníků do Svaté země a dohlížel na opravu jeruzalémského chrámu Božího hrobu a na opevnění zdejší křesťanské čtvrti. Invaze seldžuckých Turků do Anatolie a Levanty po roce 1071 sice ohrozila spojení s Konstantinopolí, Kypr byl přesto schopen „dodávat“ vojáky pro první křížovou výpravu v roce 1097, a dokonce poskytl útočiště poraženým muslimským šlechticům.

Začal se rozvíjet obchod s Benátkami a novými křižáckými státy na asijské pevnině, ale nadvláda Seldžuků nad Anatolií po roce 1176 izolovala Kypr od Konstantinopole. Izák Komnenos se dokonce v roce 1184 prohlásil kyperským císařem.

Jeho chamtivá a krutá vláda však neměla dlouhého trvání. Ukončil ji anglický král Richard I. Lví srdce během třetí křížové výpravy, když po cestě do Svaté země zakotvil v Limassolu. Po krátké vojenské operaci byl Komnenos zajat a ostrov prodán templářům. Jejich nenasytnost vyvolala další revoltu, kterou nebyli rytíři schopni potlačit, a ostrov se tak na krátkou dobu vrátil do Richardových rukou, než jej získal bývalý jeruzalémský král francouzského původu Guy de Lusignan. Ten zde zavedl feudální panství, rozdělil kyperskou zemědělskou půdu mezi svých asi 500 příznivců a původní Kypřany uvrhl do poddanství. V roce 1260 byla na ostrově za svrchovanou vyhlášena římskokatolická církev a biskupové ortodoxní církve byli odsunuti do zapadlých horských vesnic.

Janované a Benátčané

Ve 14. století byl Kypr nejvýchodnější křesťanskou výspou – v této době již spadala Svatá země do rukou muslimů. Zejména město Famagusta a místní kupci prosluli svým nesmírným bohatstvím. To přitahovalo piráty a vedlo také mezi zde usídlenými benátskými a janovskými kupci k nárůstu rivality, jež na podzim roku 1372 přerostla do krvavých nepokojů. Kypřané, kteří byli na straně Lusignanů a Benátčanů, povraždili janovské kupce a vyplenili jejich obchody ve Famagustě. Na oplátku dorazila z Janova vojenská flotila, jejíž posádka zpustošila ostrov a koncem roku 1373 obsadila Famagustu.

Ještě horší události následovaly v roce 1425, kdy se na jižním pobřeží vylodili egyptští mameluci – porazili vojska krále Januse a učinili z Kypru vazala Egypta. Janusův nástupce Jakub II. v roce 1464 vypudil z Famagusty Janovany, ale na obnovení někdejší moci Lusignanů bylo již pozdě. Oženil se s benátskou šlechtičnou Kateřinou Cornaro a brzy poté zemřel; pravděpodobně byl Benátčany otráven. Benátčané přinutili Kateřinu abdikovat a vládli Kypru po dalších 82 let.

Na ochranu obchodních zájmů Benátčané Famagustu opevnili

Benátské námořní obchodní trasy obléhali Turci, a to hned ze tří stran – z Anatolie, Levanty a Egypta. Útok byl předpokládán z východu, proto Benátčané soustředili svou obranu zejména do Famagusty. V roce 1570 se Turci vylodili na jižním pobřeží a po 46denním obléhání obsadili Nikósii. Benátského velitele města zabili a jeho hlavu poslali jako výstrahu Marku Antoniu Bragadinovi, veliteli Fama- gusty. Bragadino se nenechal zastrašit a s pouhými 8 000 vojáky odolával přes 10 měsíců tureckému vojsku čítajícímu 200 tisíc mužů. 1. srpna 1571 však jeho vojákům došla munice a Bragadino se vzdal. Byl mu sice přislíben bezpečný odchod z obléhaného města, ovšem poté, co se osmanský generál Lala Mustafa Paša dozvěděl, kolik ztratil v boji proti tak malému vojsku mužů (50 000), nechal Bragadina zaživa stáhnout z kůže. Kypr se od této chvíle stal provincií Osmanské říše.

Osmanská vláda

Pevnost Pafos, která sloužila Turkům i Britům

V roce 1821 dal osmanský guvernér popravit oblíbeného arcibiskupa Kyprianose, tři biskupy a stovky významných civilistů. Tím začal boj Řeků za nezávislost. Následovalo 12 let bojů, doprovázených masakry a pleněním ze strany syrských a egyptských jednotek.

Britové Na scéně