Originally published in 2021 by Findhorn Press.

Copyright © 2021 by Jesse Sternberg

Translation © Jana Srbová, 2024

All rights reserved.

ISBN: 978-80-7696-024-4

S láskou mé smečce,
Noahovi a Jordyn.

Úvod

Byl pátek, půl sedmé ráno, a já už byl na nohou. Kráčel jsem do práce se svou chlupatou parťačkou Maydel, milovanou čtyřletou fenou ovčáckého psa, a svěží vzduch kanadského podzimu mě štípal do tváří. V tuhle denní dobu jsem Maydel – ještě trochu rozespalou – nechal jít po chodníku úplně v pohodě bez vodítka.

Šla mi oddaně v patách. Nevšímala si ani odhozených odpadků, ani veverek a ranních běžců, kteří pro ni podle mého názoru museli být dost velkým pokušením. Já jí však důvěřoval a ona důvěřovala mně. Měl jsem se na pozoru, abych ji nesledoval jako ostříž. Kdybych to udělal, z řeči mého těla by vyčetla, že dělá něco špatně, a zmocnil by se jí pocit strachu. To by nevedlo k ničemu jinému než k oslabení mé pozice klidného alfa člověka.

Ačkoli jsem byl většinu cesty k Maydel otočený zády, neznamenalo to, že jsem ji pustil z mysli. Slyšel jsem cinkat její obojek, když zrychlila nebo zpomalila podle toho, co zrovna její nos zachytil. Moje střapatá kamarádka si ode mě takovou svobodu zasloužila. Věděl jsem, že ji k sobě můžu kdykoli přivolat. A nezapomínal jsem ani, že po ní může s velkou pravděpodobností na ulici něco zůstat – něco, co bude potřeba uklidit. Takže i když jsem možná vypadal naprosto nezúčastněně (což je pravá vlastnost alfa bytostí), moje pozornost byla zcela spjatá s tím, co se právě dělo.

Jako obvykle jsem během naší procházky meditoval. Držel jsem se zpříma a vnímal každý svůj uvolněný krok. Všechen můj pohyb plynul s rytmickou elegancí a odrážel báječný soulad mezi mým srdcem a myslí. Takto se pohybují živočichové, když se cítí v pohodě a klidu, tudíž by se tak přirozeně měl pohybovat i klidný alfa člověk. Jak jinak našim psům ukázat, že mluvíme tajnou psí řečí? Tehdy jsem o tom moc nevěděl, ale práce se psy mě měnila. Postupně se ze mě stávala velice sofistikovaná bytost a s touto změnou jsem začal nabývat zcela mimořádných schopností.

Ve tři čtvrtě na sedm – přesní jako hodinky – jsme došli na konec úzké uličky, která nás zavedla k zadnímu vchodu do mého podniku. Moc rád jsem chodil do práce právě v tuhle denní dobu, kdy bylo všude ještě ticho, čisto a až zenový klid. Odemkl jsem dveře, rozsvítil světla a pak se vydal přes ulici pro jednu kávu s sebou. Technicky vzato jsme neotvírali před sedmou, ale když jsem se s kávou vracíval zpátky, často jsem našel dva tři psy, kteří už k nám dorazili. Byli to pravidelní zákazníci a se mnou se ani vidět nemuseli. Tuhle ranní práci zvládla Maydel sama. A mimoto jsem do vchodu instaloval jednosměrná psí dvířka a své klienty jsem předem pro takové situace vycvičil.

Teď už hodiny ukazovaly čtvrt na osm. Smečka jedenácti známých psích zákazníků se již shromáždila a udělala si pohodlí. Dopil jsem kávu, zapálil vonnou tyčinku a z pozadí nechal tiše znít klasickou hudbu. Seděl jsem v zadním rohu své psí školky na meditační židli, připravený, nabitý energií a hluboce soustředěný. Devět z přítomných psů se mi shluklo u nohou. Seděli nebo polehávali v půlkruhu kolem mě. Připadalo mi, že se jejich a moje vědomí propojilo, a tím můj pocit pokojné bdělosti ještě zesílil.

Nejenže jsem psům zatím neřekl jediné slovo, já se jich ještě ani nedotkl, dokonce jsem ani nenachýlil trup jejich směrem. Místo toho jsem téměř všechnu pozornost nasměroval ke zvonkům, zavěšeným na vstupních dveřích. Jedna z věcí, za něž je klidný alfa zodpovědný, je ukázat, že ochraňuje své teritorium. Soudě z uvolněného postoje mé smečky, tuto povinnost jsem zjevně zvládal dobře.

I když se v podniku svítilo, noví klienti by při svém příjezdu byli nejspíš trochu zmatení, protože v recepci by nikoho nenašli. Před devátou jsem tady totiž personál viděl nerad. První dvě hodiny pro mě byly posvátné. V tomto čase jsem psům udával tón a navozoval atmosféru pro celý zbytek dne.

V průběhu příštích několika hodin zazvonil telefon asi tucetkrát a dorazilo dalších deset až patnáct psů. Hovořil jsem s klienty, kteří své mazlíčky přiváželi, naslouchal instrukcím ohledně péče o srst, zapisoval nové rezervace. Celou dobu jsem se zároveň snažil beze slov ukazovat smečce, že své teritorium dokonale ovládám, a ladil jsem se na psí konejšivé signály. Víte, psi existují pouze v přítomném okamžiku – nikdy proto nemůžu naši vzájemnou komunikaci vypnout.

Se psy jsem neustále udržoval kontakt prostřednictvím tónu svého hlasu, postoje i emoční energie – ačkoli by se mohlo zdát, že si psů vlastně nevšímám. Pokud vyváděli, pomocí vhodně načasovaného doteku, zvuku či tzv. zapovězeného postoje jsem na ně zapůsobil tak silně, že se znovu vraceli do emocionální rovnováhy a klidu.

Kdyby snad tohle všechno nezafungovalo, jednoduše bych nasypal do jediné misky vprostřed místnosti trochu čerstvých granulí, ale nedovolil bych žádnému psovi, aby se jich dotknul – alespoň ne hned. Máte-li pod kontrolou zdroje, pak máte pod kontrolou také energii. Jakmile by se psi zklidnili a zaměřili pozornost k mocné, přitažlivé vůni, začal bych odměňovat vždy jen ty z nich, kteří by se mi plně odevzdali a leželi s bradou na podlaze. Pro smečku by to bylo dostatečně srozumitelné sdělení, jaké chování od ní očekávám.

Tak takhle vypadala moje dopolední rutina, šest dnů v týdnu, téměř celých deset let. Jak moje firma postupně vzkvétala, podařilo se mi vybudovat skvělý tým a rozvinout vlastní styl práce. Nejsem si zcela jistý, jak k tomu došlo, ale nějak se to rozkřiklo a stal se ze mě vyhlášený trenér psů. Nemám v tomto oboru žádné formální vzdělání, a proto jsem se nikdy doopravdy necítil tím, za koho mě lidé považovali. Mnohem raději jsem se viděl jako někdo, kdo učí lidi s jejich psy komunikovat.

Můj přístup spočíval v tom, že jsem své klienty seznamoval s fungováním vědomí u zvířat, s teorií hlídání zdrojů, ovládání teritoria, s tréninkem pomocí hypnotických cvičení a samozřejmě také s tajnou psí řečí. V hloubi duše jsem cítil, že neučím lidi, jak vycvičit psa: spíš jsem šířil osvětu, představoval nejvyspělejší meditační techniky i využití zákona přitažlivosti a pokoušel se o jemné vedení.

Podle mého názoru si žádný pes nikdy nemyslí, že se chová špatně. Tohle si do nich promítáme my lidé. Věřím také, že psi jsou velmi empatičtí, všímaví a neuvěřitelně naladění na emoce svých „páníčků“. Jsou naším dokonalým odrazem: dá se říct, že vstřebávají naši podvědomou emoční zátěž. Pokud pociťujeme úzkost, prožívají ji také. Jsme-li ve stresu, bojí se, že se děje něco špatného. Když jsme hluční a zíráme přitom do mobilů anebo své psy nevnímáme, ztrácejí víru v naši schopnost zaručit jim pocit bezpečí (třebaže nás stále milují – jejich láska je bez konce).

Přišel jsem na to, že kdykoli se psi chovají problematicky – ať už se jedná o skákání na člověka, výpady, kňučení či štěkání –, pouze se tím snaží dostat ze sebe nepříjemné emoce, aby si obnovili rovnováhu energie. Klidný pes je vždycky hodný pes. To platí i v případě, kdy nezná žádné povely a nikdy neprošel žádným výcvikem.

Tato kniha vám poradí, jak se chovat tak, abyste si získali od svého psa respekt a mohli s ním komunikovat na jeho vlastní úrovni. Mým cílem je ukázat vám příjemné a jednoduché postupy, pomocí nichž můžete svého psa proměnit v klidného, dobře naloženého a přirozeně poslušného společníka. Dočtete se o případech obyčejných lidí, zažívajících se svými psy každodenní trable. Jejich příběhy jsou prokládány praktickými poznatky a pomohou vám rozvinout v sobě schopnosti klidného alfa člověka, který k problémům s chováním svého psího mazlíčka přistupuje s lehkostí a zdravým rozumem. Každá kapitola obsahuje ilustrační příběh i obrázky, několik šikovných výcvikových tipů a meditaci, která získané poznatky upevní.

Upřímně doufám, že vás tato kniha bude inspirovat, otevře vám srdce i mysl a povede k vytvoření hlubšího pouta mezi vámi a vaším psem.

1 /
Jak se stát klidným alfa člověkem

Když mi bylo něco málo přes dvacet, hodně jsem četl knihy od Deepaka Chopry. Jeho moudré myšlenky v Sedmi duchovních zákonech úspěchu mi dodaly víru a odvahu pustit se do vlastního podnikání. Deepak Chopra ve své knize vybízí čtenáře, aby následovali svá srdce, byli užiteční, dělali to, co milují, a věřili, že o vše ostatní se už postará vesmír.

Byl jsem si jistý svou láskou ke psům. Vždycky mě svou energií pozvedli na duchu. Trpěl jsem v té době úzkostmi a depresí; radost ze psí společnosti mi pokaždé vnesla do srdce klid. Rozhodl jsem se věřit Deepakovi (a vesmíru) a skočil jsem do svého snu o práci se psy po hlavě. V kanadském Torontu jsem si otevřel psí školku spojenou se salonem. Můj život se začal rychle měnit.

Na cestě do světa psů jsem nejdřív využíval jen tradiční zdroje: páníčky štěňat v parcích, chovatele, veterináře, různé reality show a majitele psích salonů. Ačkoli všichni tito lidé měli neuvěřitelné množství zkušeností a poznatků o psech, cítil jsem, že to zdaleka není všechno. Přečetl jsem snad každou knihu o výcviku psů, která se mi dostala do rukou. Studoval jsem, jak pracovali mniši z Newskete s německými ovčáky. U „Zaříkávače psů“ a proslulého psího trenéra Cesara Millana, známého svými pořady na kanálu National Geographic, jsem se poučil, jak být „vůdcem smečky“. Od autora bestselleru „The Original Dog Whisperer“ Paula Owense jsem se dozvěděl, jak by svého psa vychovával Ježíš, kdyby nějakého měl. Strávil jsem bezpočet hodin nad různými online videi, kde jsem pečlivě zkoumal všechna související témata, která jsem dokázal objevit, včetně pozitivního posilování, nácviku obedience (poslušnosti), tréninku pátracích a záchranářských psů, terapie speciálních potřeb, psích sportů jako rally obedience a schutzhund (soutěžní forma práce hlídacího psa).

Experimentoval jsem ve své psí školce s mnoha různými přístupy a záhy přišel na to, že žádná z těchto metod nefunguje spolehlivě, vždy a za všech okolností. Různí psi stejného plemena často reagovali na tentýž výcvikový styl nepředvídatelně. Po pravdě, nejspolehlivější bylo zjištění, že čím větší množství psů jsem měl ke srovnání, tím méně konkrétní výcviková technika zabírala. Moderní pojetí „výcviku psů“ zkrátka nepřinášelo očekávané výsledky.

Z pozorování skupin psů, ať už v mé školce anebo těch, kteří se proháněli bez vodítek v psím parku, bylo jasně vidět, že psi mezi sebou dokážou komunikovat mlčky a se vzájemným respektem. A často mi vrtalo hlavou, jestli i ostatní majitelé psů touží dozvědět se, jak se s vlastním psem opravdu domluvit. Přece jsem nemohl být jediný!

Jak jsem objevil tajnou řeč psů

Na jaře druhého roku provozování naší psí školky se přihnala dokonalá smršť událostí, která mi jednou provždy změnila život. Několik dní tehdy lilo jako z konve. Většina našich klientů proto nezvládala své psy ráno vyvenčit. Extrémně špatné počasí k nám přivedlo i spoustu nových zájemců o psí školku. Byli jsme v jednom kole, což bylo sice dobré pro můj podnik, ale horší pro mou ustaranou hlavu. Zvládnutelná skupinka patnácti psů se najednou rozrostla do tlupy šestatřiceti zdivočelých chlupatých maniaků!

Ta psiska doslova lezla po zdi. Zdálo se, že jejich výpady, skákání, štěkání, škrábání a pištění neberou konce. Napadali se navzájem, káleli, kde se dalo! Neustále jsem byl v obrovském stresu. Žádná z výcvikových metod, které jsem studoval, na zklidnění a zvládnutí tak velké bandy psů nezabírala. Vlastně pokaždé, když jsme se snažili pracovat se psy pomocí tradičních postupů, energie smečky v pracovní místnosti vzrostla a psi byli ještě hyperaktivnější a nepředvídatelnější. Hlavou se mi neodbytně honila ta nejhorší představa, totiž že se něčí pes v mé péči zraní nebo dokonce zemře.

Jednou jsem seděl ve své kanceláři, abych si od všeho toho virválu na moment oddechl. V tu chvíli jsem uslyšel zvuky, které mě zvedly na nohy: rána. Zakvílení. A ticho. Sled těch zvuků mě vyděsil málem k smrti.

Úlek mě však nečekaně přivedl do stavu nefalšované přítomnosti. Připadalo mi to jako transcendentální prožitky, o kterých jsem četl ve svých buddhistických knihách, ale z nichž jsem sám doposud při meditacích pocítil jen letmé náznaky.

Když jsem vstoupil do hlavní herny, abych zjistil, co se stalo, všechno jsem najednou viděl novýma očima. Uvědomil jsem si, že naše nejlepší klientka Izzy (mladá, ale neuvěřitelně živá čokoládově zbarvená labradorka) se rychlostí blesku honí za ostatními psy. Jako hokejista, který používá mantinely, aby se zastavil, úmyslně vrazila do zdi, aby změnila směr. Jí samotné se nic nestalo. Ovšem prorazila přitom díru do sádrokartonu, čímž na chvíli úplně zastavila provoz v sousedním obchodě.

Najednou se někde mezi smíchem a pláčem moje prožívání časoprostoru zakřivilo do nové reality. Hlas v mé hlavě utichl, zvuky byly zřetelnější a já najednou vnímal psí emoce, jako by byly moje vlastní. Náhle jsem zcela jasnozřivě viděl, jak spolu psi ve smečce komunikují svým vlastním způsobem.Starý zlatý retrívr Henry zíval před štěňaty – ne proto, že by byl unavený, ale aby je uklidnil. V psí řeči se může zívání (kromě dalších věcí) užít jako sociální signál, který vybízí k uvolnění. Marge, fenka shih-tzu, čurala a přitom odvracela hlavu od ostatních psů. Ne proto, že by se styděla, ale aby svým gestem naznačila, že potřebuje prostor a chvíli klidu.

Skutečná komunikace mezi zvířaty probíhá na úrovni pocitů. Uvědomil jsem si, že psi dělají drobná osobitá gesta záměrně, protože jimi vyvolávají emoce. Pomocí specifických pohledů, postavení a zvuků si vytvořili vlastní slovník. My lidé jsme vlastně nikdy neměli potřebu mu porozumět, ale ujišťuju vás, že jeho využití pro nás představuje obrovský potenciál.

Naučit se komunikovat se psy pomocí téhle tajné řeči bylo ve skutečnosti mnohem jednodušší, než se původně zdálo. Podívejte se na obrázek 1 na další dvoustraně, abyste si udělali představu, jak vypadá jejich slovní zásoba. Nejlepší na tom bylo, že jsem nyní mohl komunikovat opravdu s každým psem, který do našeho zařízení přišel. Místo abych trávil veškerý čas výcvikem, mohl jsem se psy jednoduše mluvit jejich vlastním jazykem. Přísloví „starého psa novým kouskům nenaučíš“ najednou ztratilo význam. Používáním tajné řeči psů jsem dosahoval stokrát lepších výsledků než za pomoci všeobecně uplatňovaných metod podmiňování, které jsem měl nastudované.

Proměna

Když jsem začal se svými představami o tajné řeči psů experimentovat, zjistil jsem, že podobným způsobem komunikují vlastně všechna zvířata v přírodě. Vlci, medvědi i kojoti si olizují tlamy, aby vyslali konejšivé signály. Krávy, losi, a dokonce i ptáci se vyhýbají přímému očnímu kontaktu, pokud vyloženě nevyhledávají konfrontaci. Veverky jsou mistry různých postojů. A vždycky poznáte alfa jedince podle toho, jak ležérně zaujímá ochranné postavení. Lekce tohoto tajného jazyka, které jsem se naučil, neplatily navíc jen pro psy, ale ve skutečnosti fungovaly i u lidí.

Klienti si začali náramně pochvalovat, jak se o psy ve školce staráme a jak jsou jejich chlupáči klidní, když jdou domů. Naši zákazníci vycítili, že se děje něco výjimečného. Každý den jsem se seznamoval s novou psí smečkou a často jsem proměnil víc než třicet „zlobivých“ psů najednou. Přicházeli celí rozdivočelí a domů se vraceli zklidnění a poslušní. Největší odměnou bylo, že mě tito psi měli upřímně rádi a také mě respektovali. Tím, že jsem s nimi komunikoval na jejich vlnové délce, mohl jsem je vést, navodit v nich pocit bezpečí a získat si jejich respekt. Když jsem jim dával povely, poslouchali takovým způsobem, že to v jejich majitelích vzbuzovalo zvědavost. Začali mě pak žádat o pomoc se soukromým výcvikem a výsledky, kterých brzy dosahovali, byly podobné těm mým.

Tehdy jsem si nemyslel, že své klienty učím něco převratného, i když naučit se naladit na sféru pocitů bývá často to nejtěžší. S trochou snahy a vedení rychle zjišťovali, že jejich pes většinou zlobí buď proto, že je rozrušený, nebo že má strach. Tajná řeč psů je geniální v tom, jak je jasná. Jako byste se učili mluvit rodným jazykem svého psa. Jakmile si moji soukromí klienti tento jazyk osvojili, zjistili, že se k nim psi začali chovat jinak: začali respektovat jejich přítomnost a toužili se podrobit jejich autoritě.

Jak moji klienti získávali zkušenosti, dokázali se na své psy napojit novým způsobem a dělat různé pozoruhodné věci, o nichž si dosud mohli nechat jen zdát. Najednou mohli otevřít vchodové dveře a jejich pes se nejenže nepokoušel utéct, ale poklidně se od dveří odvrátil a lehl si. Naučili se venčit své psy s povoleným vodítkem, a někteří z nich dokonce úplně bez vodítka. Když na svého psa zavolali, poslechl je. Když mu naznačili, že jejich tuňákového sendviče se nesmí dotknout, pes se na něj neodvážil ani podívat. Tím pádem došlo k velké proměně. Moji klienti začali svým psům víc důvěřovat (a méně se bát) a sami se postupně stávali klidnějšími, moudřejšími a soucitnějšími lidmi. Jako by je jejich pes učil, jak se stát lepším člověkem.

Klíčem k tomu všemu byl meditativní přístup, který k propojení se svými psy používali. Čím byli klidnější a lépe naladění na svou vlastní emoční energii, tím citlivěji vnímali signály, které k nim psi vysílali. Díky tomu se z mých klientů nejenže stávali klidní alfa lidé, které jejich pes potřeboval a respektoval, ale také podporující a milující lídři svých rodin i přátel. Mnohým z nich se zlepšil zdravotní stav, rozkvetla kariéra a rozvinuly se osobní i profesní vztahy.

Veškeré chování našich psů je v podstatě jen určitým odrazem naší vlastní, podvědomé emocionální zátěže. Když se budete cíleně a soustředěně snažit zlepšovat chování vašeho psa, chtě nechtě se stanete klidným alfa člověkem, o jakém jste vy i váš pes vždycky snili.

Výcvikové tipy

Jak se stát klidným alfa člověkem

1. Existuje tajná řeč psů, kterou můžete začít využívat, abyste se lépe se svým psem propojili, změnili jeho chování a snadno dosahovali neuvěřitelných výsledků.

2. Většina problémů s chováním psa souvisí s emocemi: psi jsou buď příliš vzrušení, nebo příliš vystrašení. Jednoduchým řešením je proto s nimi komunikovat a pomoci jim emoce vyrovnat.

3. Člověk se spíš naučí tajnou řeč psů, než by se pes naučil česky (nebo jakýkoli jiný jazyk). Osvojíte-li si dokonale jejich jazyk, budete mírumilovnější, klidnější a šťastnější. Stanou se z vás lepší lidé.

4. Tři klíčové dovednosti související s tímto jazykem znamenají:

• osvojit si správný vztah ke zdrojům a teritoriu;

• naučit se, jak na psa při různém jeho počínání mluvit;

• prohloubit schopnost vědomě prožívat přítomný okamžik a naladit se na svého psa.

Meditace

Váš pes je váš guru

Pohodlně se posaďte nebo si lehněte na záda. Nechte svůj dech přirozeně proudit. Zůstaňte v klidu a jen přihlížejte, jak vaše tělo samo oddechuje. Buďte pozorovatelem – podobně jako je pozorovatelem váš pes, když leží klidně na boku a odpočívá v paprscích světla, přicházejících oknem. Sledujte, jak vaše pocity přicházejí a odcházejí jako vlny na moři. Vnímejte je, tady a teď, s vědomím, že brzy odplují. Vězte, že existuje ještě další vrstva vědomí, do které brzy získáte přístup.

Odolejte nutkání se ve svých emocích pitvat a snažit se je rozklíčovat. Váš pes žije v neverbální říši pocitů a vy se k němu za chvíli přidáte. Nechte upovídanou mysl, ať se vymluví, zatímco ji bez posuzování pozorujete.

Rozvíjejte dovednost setrvávat ve svých pocitech, zatímco si budujete nový druh síly, která se rodí z nereaktivity. Vraťte se ke svému dechu. Vnímejte, jak se vám plíce rozpínají a zase smršťují. Soustřeďte pozornost na svůj dech.

Guru je pro člověka, který praktikuje meditaci, velmi zvláštním učitelem. Jeho učení přichází, když jste připraveni je přijmout. Často se to děje při společném životě. Váš pes je expert na vědomou všímavost, na umění žít v přítomném okamžiku a prožívat radost, mír a pohodu. Možná, že je s vámi právě proto, aby vám toto umění předal. Svou přítomností a energií vám pomáhá zvyšovat emoční inteligenci a přináší vám vnitřní klid. Zamyslete se během meditace nad tímto posvátným vztahem. Meditujte tak dlouho, jak dlouho budete chtít.

2 /
Tajná řeč psů

Klíčem k pochopení tajné řeči psů je přijetí faktu, že za vším, co zvíře dělá, je nějaký záměr. Norská cvičitelka psů Turid Rugaasová svým výzkumem toho, co nazvala konejšivými signály, prokázala, že psi si olizují tlamu, zívají, zvedají přední tlapu, a dokonce i chodí v půlkruzích zcela záměrně. Zajímá vás, proč to vše a mnoho dalšího dělají? Proto, že chápou, že každá činnost generuje v nich samých i v ostatních jemné emoční vibrace. Jakmile si tento jednoduchý princip uvědomíme, začne se spontánně prohlubovat naše empatie, neboť své psy milujeme natolik, že jim nikdy nechceme způsobit žádné trápení.

Z činů vznikají emoce

Když dáváme psům slovní povely, soustředí se především na emoce v našem hlase (jeho tón), na postoj našeho těla (je konfrontační, nebo uklidňující?) a na naši relativní pozici v daném prostředí (jak vnímáme své teritorium a jaké v něm máme postavení, jak využíváme různé postoje). Všechny tyto informace vnímají psi na úrovni vibrací a vyhodnocují, do jaké míry jen náš autoritativní příkaz dobrý a pravdivý. V tomto smyslu – neboť psi myslí především pomocí pocitů – by se dalo říct, že mozek psů sídlí v jejich srdcích.

Obrázek 2 ukazuje, co se děje v mysli vašeho psa.

Obrázek 2: Z činů vznikají emoce

Pojďme se podívat, co se v tomto nákresu děje jak z pohledu člověka, tak z pohledu psa.

Máme zde člověka, který právě dal svému psovi povel „Sedni!“. Majitel psa nebere v potaz řeč svého těla a dělá závažné chyby, které psa zbytečně děsí. Pán na něj upírá pohled, což vyvolává strach; míří prstem psovi do tváře, což strach vyvolaný tzv. zapovězeným pohledem ještě zesiluje: nahrbení naznačuje frustraci nebo hněv. Jak ještě probereme později, je naprosto v pořádku, když do příkazu zapojíte zapovězený pohled, ale setrvávání v této pozici u psa zbytečně vyvolává úzkost.

Přestože pes sedí, není klidný ani uvolněný. Nejenže se snaží vrátit se do svého přirozeně klidného stavu (zíváním), navíc se tímto sociálním signálem pokouší sdělit svému pánovi, aby se také uklidnil. Pamatujte, že když dáváte psům slovní povely, pozornost věnují především:

• emoci ve vašem hlase (jeho tón);

• vašemu postoji (je konfrontační, nebo uklidňující?);

Konejšivé signály

• olizování pysků