Přeložila Věra Klásková

Copyright © 2016 by don Miguel Ruiz Jr.

Translation © Věra Klásková, 2017

ISBN 978-80-242-9917-4

Obsah

Poselství od vydavatele: Jak se zrodila tato kniha

Vysvětlení základních pojmů

Úvod

KAPITOLA PRVNÍ

KAPITOLA DRUHÁ

KAPITOLA TŘETÍ

KAPITOLA ČTVRTÁ

KAPITOLA PÁTÁ

KAPITOLA ŠESTÁ

KAPITOLA SEDMÁ

KAPITOLA OSMÁ

KAPITOLA DEVÁTÁ

Poděkování

O autorovi

Věnováno všem těm, které miluji.

Osvoboď se z duševního otroctví –

svobodu mysli nám nemůže dát nikdo jiný než my sami.

BOB MARLEY

Chvíle prozření bez činu je pouhou myšlenkou,

která plyne po větru.

Avšak chvíle prozření, po níž následuje čin,

je v životě bodem zvratu.

DON MIGUEL RUIZ MLADŠÍ

Poselství od vydavatele: Jak se zrodila tato kniha

POZNEJ SÁM SEBE – tak znějí slova vytesaná u vchodu Apollonova chrámu v Delfách, kde sídlilo slavné orákulum, věštkyně Pýthie, snad nejslavnější v starověkém Řecku. Historie praví, že každý rok tam připutovaly tisíce a tisíce lidí včetně králů, královen, státníků, filozofů i prostých lidí, kteří urazili stovky kilometrů, aby získali prorockou radu. Samotný chrám dosáhl vrcholu svého vlivu v polovině prvního tisíciletí před Kristem. V té době byl považován za nejvýznamnější svatostánek v celém Řecku. 

Šlo o stavbu skutečně impozantní. Vybudovat tak velkolepý chrám by bylo velmi náročné i dnes, kdy máme k dispozici složité stroje a moderní technologie. Soudobí architekti žasnou nad inteligencí, řemeslnou dovedností a nezměrnou dřinou, jež v součtu vyústily ve vytvoření takového chrámu, ale mně připadá ještě víc fascinující, že ze všech poselství, která se dala ke vchodu vepsat, si tvůrce zvolil větu sestávající ze tří slov: POZNEJ SÁM SEBE. Orákulum si možná přálo zajistit, že má-li si člověk z celé své pouti zapamatovat alespoň jediné sdělení, mělo by to být právě tohle. Často přemítám, jak by asi dnes vypadal svět, kdyby některé z našich moderních náboženství vyučovalo právě takové sebepoznání místo toho, aby lidem podsouvalo myšlenku, že prvořadým cílem duchovní cesty je slepá podřízenost vnějšímu vedení a dogmatům.

Nedlouhé poté, co se delfská věštírna ocitla za vrcholem své slávy, se na opačném konci světa, v místech, kde leží střední a jižní Mexiko, spojila skupina lidí ke zformování nové civilizace. Sami sebe nazvali Toltéky, což znamená „umělci“. Tito lidé však nebyli umělci v tradičním slova smyslu (ačkoli se i mezi nimi našli zruční malíři a sochaři) – spíše se považovali za umělce života a svět, který obýváme, chápali jako plátno, na něž malovali svoje mistrovské dílo. Dědictví Toltéků a jejich učení se předávalo z generace na generaci, často i v tajnosti, pokud to vyžadovala dobová politická situace, a don Miguel Ruiz mladší je posledním učitelem z toltéckého rodu Rytířů orla.

Když mě Miguel oslovil s tím, že se chystá napsat knihu o mistrovském ovládnutí sebe sama, neubránil jsem se, abych si nevzpomněl na delfské orákulum a jeho dva a půl tisíce let staré nabádání, ať poznáme sami sebe. Napadlo mě, jak asi tato moudrá rada zapadne do kontextu Miguelova toltéckého původu. A s potěšením nyní mohu říci, že kniha, kterou držíte v rukou, slouží nastíněnému cíli dokonale – a má ještě daleko hlubší smysl. Miguel představuje prastarou moudrost moderním způsobem a pomáhá nám tuto nadčasovou pravdu o poznání sebe sama uplatňovat v každodenním životě.

V úvodních kapitolách Miguel pokládá pevné základy, na nichž svoje dílo buduje; nastiňuje rámec vycházející z jeho toltécké tradice. V dalších kapitolách pak proniká do hloubky a poskytuje vám nástroje, které potřebujete, abyste mohli na nejhlubší úrovni objevit, kdo jste, rozkrýt sebeomezující přesvědčení, jež jste mylně přijali jako fakt, a zbavit se připoutanosti, kterou v sobě chováte a která vás nepřestává brzdit v rozletu. Závěrečné kapitoly vám pomohou zmapovat si nový směr, kudy se doopravdy chcete vydat – mnozí z vás možná užasnou, protože se tohle místo bude naprosto lišit od toho, na něž máte namířeno v současnosti.

Miguel mi při různých příležitostech zdůrazňoval, že nestačí informace zachycené na těchto stránkách si pouze přečíst; plně z nich těžit budete moci teprve tehdy, až se rozhodnete je do svého života prakticky začlenit. Za tímto účelem Miguel zařadil na konec mnoha kapitol cvičení, jež vám to usnadní.

Vrátíme-li se ještě na chvíli do řeckého světa, dá se říci, že tato cvičení stojí tam, kde se z vědění stává praxe, čili jak píše Miguel, „fakt, že učení chápeme, je první krok, ale mistra z vás udělá až jejich uplatnění v praxi“.

Takže nechme řečí. Je mi velkým potěšením vám představit knihu dona Miguela Ruize mladšího Mistrem sám sobě. Kéž vám na vaší cestě k sebepoznání dobře poslouží!

RANDY DAVILA,

vydavatelnakladatelství

Hierofant Publishing

Vysvětlení základních pojmů

Autentické já – božský princip ve vás, síla, která vaší mysli a tělu vdechuje život. Podobá se pojmu duch nebo duše, jenž se vyskytuje v řadě náboženských tradic, ale není to přesně totéž.

Bdělost – pozornost v praxi: věnujeme pozornost jak tomu, co se děje uvnitř těla a mysli, tak i svému bezprostřednímu okolí.

Domestikace (ochočování) – základní ovládací systém, který působí ve snu planety. Rozvíjí se v době, kdy jsme ještě velice mladí, tím způsobem, že je nám nabízena buď odměna, anebo trest, pokud přijmeme za vlastní různá přesvědčení a způsoby chování, která ostatní lidé považují za přijatelné. Když v důsledku odměny či trestu tato přesvědčení a způsoby chování přijmeme, lze říci, že jsme se dali domestikovat čili ochočit.

Komentátoři – hlasy ve vaší mysli, které k vám po celý den promlouvají. Komentátor může být buď pozitivní (spojenec), anebo negativní (parazit).

Spojenec – hlas komentátora, který vás inspiruje, abyste žili, tvořili a milovali nepodmínečně. Spojenec může rovněž nabízet možnost konstruktivně hovořit se sebou.

Parazit – hlas komentátora, který využívá vašich přesvědčení, jež se zformovala prostřednictvím domestikace a připoutanosti, k tomu, aby vás ovládl tím způsobem, že vaši sebelásku a sebepřijetí zatěžuje podmínkami. Tento negativní hlas vyvolává smutek, úzkost a strach.

Osobní sen – jedinečná realita, kterou si vytváří každý jedinec; váš osobní zorný úhel. Jde o projev vztahu mezi vaší myslí a tělem.

Připoutanost – čin spočívající v tom, že se chopíme něčeho, co není součástí nás samotných, ale z čeho prostřednictvím emocionálního a energetického vkladu součást sebe sama vytvoříme. Lze se připoutat k vnějším předmětům, přesvědčením, idejím, či dokonce k rolím, jež hrajete ve světě.

Sen planety – kombinace osobních snů všech jednotlivých bytostí světa neboli svět, kde žijeme.

Toltécký bojovník – ten, kdo důsledně používá učení vycházející z toltécké tradice, aby vyhrál niterný boj s domestikací a připoutaností.

Toltékové – prastarý indiánský kmen, skupina rodilých američanů, kteří se sešli ve středním a jižním Mexiku, aby společně studovali vnímání. Slovo Tolték znamená „umělec“.

Úvod

Zkuste si na okamžik představit, že jste ve snu.

V tomto snu se spolu s tisíci dalšími lidmi nacházíte na obrovském večírku, kde jste vy jedinou střízlivou osobou – všichni ostatní jsou pod vlivem alkoholu. Ostatní účastníci večírku jsou v různých stadiích opojení: pouze málokdo si dal skleničku či dvě, takže má jen špičku; většina se odvázala a je prostě opilá, ale najdou se tací, kteří jsou namol a všelijak vyvádějí. Ty posledně zmiňované, kteří se chovají jako smyslů zbavení, může dokonce postihnout až bezvědomí.

Mezi lidmi na tom večírku máte kamarády a příbuzné, někteří jsou vaši známí, ale většinu neznáte. Snažíte se s několika z nich si popovídat, ale rychle vám dochází, že stupeň opilosti, do něhož se dostali, změnil jejich schopnost zřetelně komunikovat – zamlžuje jim rozhled. Rovněž si všímáte, že každá osoba prožívá dění na večírku jinak, a to v závislosti na tom, jak moc je opilá, a vaše interakce se mění s každou skleničkou, kterou dotyčný vypil.

Účastníci večírku tvoří pestré spektrum, od lidí hlučných, společenských a veselých po tvory plaché, zamlklé a naštvané. Dýchánek pokračuje a vy pozorujete, jak se každý proměňuje a osciluje mezi protilehlými póly tohoto spektra: mezi štěstím a smutkem, vzrušením a apatií. Lidé se rozčilují a udobřují, hádají, objímají a zase hádají a vy sledujete, jak se chování tohoto druhu po celý večer donekonečna opakuje pořád dokola. Uvědomujete si, že ani v opilosti vlastně netouží ani tak po dalším alkoholu, ale spíš potřebují dramatické dění na večírku.

Jak noc plyne, vaše interakce s ostatními hosty se liší podle konkrétních lidí. Zatímco někteří jsou příjemní, u jiných se projevuje sklon začít se zničehonic chovat nevyzpytatelně. Protože mají všichni ostatní účastníci večírku zastíněnu schopnost vnímat, emocionálně reagují na situace, které nejsou ničím jiným než čirými smyšlenkami, což vy samozřejmě vidíte. A tenhle sen se pro některé z nich stává noční můrou.

Nejdůležitější ze všeho je, že nikdo neví, že tohle všechno je pouhý sen.

Pak vás napadne, že to vlastně není žádná nová party – ano, tady už jste přece kdysi byli. V určité chvíli jste na tom byli stejně jako oni. Prošli jste si všemi různými stadii opilosti a chovali se přesně jako ti, kdo vás teď obklopují. Klábosili jste v alkoholickém oparu, vyváděli jste s ostatními pošetilosti a prostě jste připustili, aby vaše činy ovlivňovala opilost.

Nakonec je jasné, že si nikdo z okolí neuvědomuje, že jste nyní střízliví. Domnívají se, že jste pořád opilí stejně jako oni sami. Nerozpoznávají vaši cestu, ale vnímají pouze tu svou. Vidí vás nikoli takové, jací doopravdy jste, ale jen jako pokřivený obraz, který jim promítá před oči jejich alkoholem zmatená mysl. Kromě toho si vůbec nejsou vědomi, jak na ně ve skutečnosti alkohol působí. Každý je pohroužen do vlastního snu o večírku. Nechápou, že už nemají pod kontrolou svoje jednání. V důsledku toho se vás neustále snaží přilákat, abyste se zapojili do dramatického dění a účastnili se pošetilosti, kterou zplodilo jejich pokřivené vnímání.

Co uděláte?

KAPITOLA PRVNÍ

Jak stvořit mistra

Když toltécký bojovník dosáhne vrcholu své pouti, očišťuje svou mysl od přesvědčení, pout domestikace a připoutanosti, čímž vyhlásí konec války, která v něm zuřila, a započetí osobní svobody. Obklopuje ho nekonečné množství možností a každá je rozhodnutím, které v životě vede jedinečným směrem. Když se prostřednictvím činu rozhodne, ví, že cesta, po níž se vydává, se ve výsledku nijak neliší od ostatních, poněvadž všechny vedou na totéž místo. Bojovník si nenárokuje žádný konkrétní výsledek, protože si uvědomuje, že má-li najít sám sebe, nemusí nikam dojít ani nemusí nic udělat. Jeho čin je výsledkem čiré radosti, která pramení z vědomí, že je v této chvíli naživu, aby se rozhodl pro jednu z mnoha možností.

Život s klidnou myslí dává vzniknout stavu čirého blaženství, vyplývajícímu ze skutečnosti, že člověk beze zbytku přebývá v přítomné chvíli. Opravdu nezáleží na ničem jiném než na přítomnosti, protože je to jediné místo, kde se život dá vyjádřit.

Tento stav už mnozí z vás v určité fázi života zakusili, a to v okamžiku, kdy jste byli zcela pohrouženi do teď. Někteří lidé tohle zažívají při sportování, při vědomém tvůrčím procesu, pobytu v přírodě, milování či samozřejmě při meditaci nebo modlitbě. Je to chvíle, kdy mysl a tělo naprosto bděle vnímají prožívání života. Dá se také říci, že během těchto okamžiků často dosahujeme čirého stavu nepodmínečné lásky ke všemu a ke všem, včetně nás samotných.

Zatímco mnozí z nás chápou plnohodnotné žití ve stavu čirého blaha jako cíl, většinou se shodneme na tom, že se to snáz řekne, než udělá, zejména pokud nežijeme v odloučení od světa. Ve společnosti ostatních lidí se rozhodujeme, s kým navážeme interakci a komu se budeme věnovat – a právě těmito interakcemi mnohdy začínají obtíže.

V toltécké tradici je hlavní funkcí mysli snít nebo vnímat a promítat si informace. Osobní sen je jedinečná realita, kterou vytváří každý jednotlivec; jde o jeho zorný úhel, projev vztahu mezi myslí a tělem – a náš záměr je energií, která pak obojí oživuje. Jak se naše sdílené vědění a zkušenosti navzájem mísí, spoluvytváříme sen planety, což je kombinace osobních snů všech jednotlivých bytostí na světě. Ačkoli na základě vlastního vnímání žijeme individuální sny, sen planety je projevem našich sdílených záměrů, v nichž necháváme mezi sebou plynout svoje ideje a dohody. Kde v osobním snu existuje harmonie, nabízí se trvalá příležitost k tomu, abychom žili v harmonii i se snem planety.

Protože právě čtete tuhle knihu, lze předpokládat, že nežijete v uzavřeném klášteře či ášramu ani neprodléváte docela sami vysoko na vrcholu hory. Samota může sice být skvělým nástrojem k uzdravení a přijetí sebe sama, ale vzkvétat a radovat se z aktivního života nám umožní teprve interakce s ostatními lidmi. Pokud je život karneval, přišli jste tančit s ostatními.

Zapojit se do snu planety však znamená, že si pravděpodobně vypěstujete zálibu v určitých potenciálních cestách, či jinými slovy, budete mít přání a touhy. Když se k těmhle touhám příliš silně připoutáte a ony nedojdou naplnění, výsledkem je, že trpíte. Do spoluvytváření snu planety jsou zapojeny i miliardy dalších lidí, z nichž mnozí mají také přání a touhy, které se liší od těch vašich. Bez úcty a porozumění nutně vznikají dramatické situace, nesouhlas, či dokonce konflikt. Naskýtají se zde dvě otázky: Existuje způsob, jak by se člověk mohl věnovat aktivnímu životu, aniž by se přespříliš připoutal k vlastním osobním preferencím? Může si uchovat klid a rovnováhu, když jedná s ostatními a nahlíží na ně i na sebe prizmatem nepodmínečné lásky, v důsledku čehož není zavlékán do dramatu, odehrávajícího se na večírku? Podle mých zkušeností znějí odpovědi na obě otázky ano – a právě tohle je tématem mé knihy. Tohoto cíle lze dosáhnout díky postupu nazvanému mistrovství sebe sama.

Mistrem sebe sama se stanete, až se dokážete zapojit do snu planety a osobních snů všech zúčastněných, aniž ztratíte ze zřetele svoje autentické já, a přitom budete dál bděle vnímat, že každé rozhodnutí, které činíte, je vaše vlastní. Už nezůstáváte polapeni v dramatickém dění na večírku. Až se do snu planety zapojíte s vědomím, že je to jen sen, což budete mít stále na paměti, budete schopni se pohybovat volně, bez připoutanosti – budete osvobozeni od řetězů domestikace.

Připoutanost je čin, kdy si vezmete něco, co není vaší součástí, a prostřednictvím emocionálního či energetického vkladu z toho součást sebe učiníte. Když se k něčemu ze snu planety připoutáte, trpíte pokaždé, když se předmět vaší připoutanosti ocitne v ohrožení. Tohle platí bez ohledu na to, jestli je hrozba skutečná, či se jedná o pouhou iluzi. Většina lidí se připoutává nejen ke svým přáním a touhám, poněvadž ty souvisejí s hmotnými věcmi, ale rovněž ke svým přesvědčením a idejím. Třebaže je připoutanost cosi, co může v dané chvíli vzniknout zcela přirozeně, začne to být nezdravé, ztratíte-li schopnost opět se odpoutat, když ona chvíle pomine nebo když už vzniklé přesvědčení neodráží pravdu. Připoutanost k přesvědčením je v mnoha ohledech daleko destruktivnější než připoutanost k vnějším předmětům, jelikož přesvědčení a ideje se podstatně hůře rozpoznávají a člověk se jich obtížněji zbavuje.

Domestikace ve snu planety funguje jako ovládací systém; je to způsob, jak se učíme podmínečné lásce. Tento proces se rozjíždí v době, kdy jsme ještě velice mladí, tím způsobem, že je nám nabízena buď odměna, anebo trest, pokud přijmeme za své různá přesvědčení a způsob chování ostatních lidí, zapojených do snu planety. Tento systém odměn a trestů neboli domestikace se používá k tomu, aby bylo možné ovládat naše chování. Výsledkem domestikace je, že se mnozí z nás vzdají toho, kým doopravdy jsou, výměnou za to, kým bychom podle svého přesvědčení být měli, z čehož vyplývá, že nakonec žijeme život, který není náš vlastní. Fakt, že se naučíme rozpoznávat domestikaci, zbavovat se jí a přitom získávat zpět vlastní autentické já, je typickým znakem mistrovství sebe sama.

Když se necháte natolik ochočit nebo se tak silně připoutáte k přesvědčení či myšlence, kterých se neumíte zbavit, možnosti volby se vám zužují stále víc, dokud není představa, že se snad můžeme rozhodovat, vlastně pouhou iluzí. Už nejste pánem vlastního já, protože vás ovládá vaše domestikace a připoutanost. V důsledku toho se ostatními i sami sebou zabýváte způsobem, který neslouží vašemu nejvyššímu dobru. Připojili jste se k dramatickému reji na večírku a ten teď formuje váš osobní sen.

Ještě důležitější je, že až se stanete mistrem sebe sama, dozvíte se, jak můžete bez ohledu na to, co se děje kolem, zůstat ukotveni ve svém autentickém já. Jste natolik bdělí, abyste si dokázali rychle uvědomit, kdy se chováte způsobem, který neprospívá ani vám, ani ostatním, a rozpoznáváte situace, kdy živíte vlastní ego neboli falešné vnímání sebe sama, místo toho, abyste pokojně žili. Tím způsobem se osvobozujete od dramatického dění a utrpení, které si sami způsobujete, což dělá spousta lidí.