MARTIALIS

Do latiny zadním vchodem

Marcus Valerius Martialis

Přeložil: Jindřich Zapletal

Předmluva

Vážení čtenáři,

představuji vám soubor zhruba stovky děl antického epigramatisty Martiala s českými překlady. Marcus Valerius Martialis (asi 43-102 n.l.) strávil celou svou tvůrčí dráhu v Římě mj. jako chráněnec císaře Domitiana. Z jeho tvorby se dochovalo přes třináct set epigramů, které jsou známé zejména svým barvitým líčením římského sexuálního života, popřípadě svým očitým svědectvím hrůzných scén z her při otevření Kolosea. Martialis je považován za jednoho z nejlépe zdokumentovaných představitelů tzv. stříbrného období římské kultury, za pokračovatele Catullova, za kolegu Juvenala, a za protiváhu Horatia nebo Vergilia.

Překlady Martialových děl jsou v mezinárodním měřítku celým latinickým odvětvím. V češtině doposud existoval jediný moderní překlad z pera Radovana Krátkého (Posměšky a jízlivosti, SNKLU 1965), který převyprávěl velké množství epigramů v často velmi volném tónu. V této knize nabízím alternativu se zachováním původní zkratkovité formy a nevybíravého vyjadřování, se zahrnutím mnoha epigramů, kterým se Radovan Krátký s ohledem na kontext své doby musel vyhnout. Vycházel jsem z latinského znění a standardního číslování z knihy Corpus Poetarum Latinorum, která byla vydána nákladem G. Bella a synů v Londýně 1905. Rozhodl jsem se pro prezentaci s latinským textem, aby ti z čtenářů, kteří jsou znalí tohoto klasického jazyka, nebyli připraveni o potěšení z kritiky a z pokusů o alternativní překlady.

Jako poslední doušku přidávám to, co latiníci dobře vědí, ale co běžnému publiku není vždy o klasické poezii známo. Tato kniha není vhodná jako četba pro děti ani jinak snadno zranitelné osoby. Autor při skládání svých epigramů nebral ohled na to, jak se může vyvinout mezilidský takt v tisíciletích po jeho smrti. Jeho díla jsou svědectvím o jeho době, v tom spočívá jejich hodnota, a tuto hodnotu jsem se pokusil předat čtenáři bez dodání zkreslující ochranné vrstvy.

Tato kniha by nevznikla bez povzbuzování od Šárky Lukasové, které tímto tento můj skromný příspěvek do fondu české literatury věnuji.

Jindřich Zapletal

Na úvod

1.1¹

Hic est quem legis ille, quem requiris,

toto notus in orbe Martialis

argutis epigrammaton libellis:

cui, lector studiose, quod dedisti

viventi decus atque sentienti

rari post cineres habent poetae.

Zde je ten, koho sis přál

Světu známý Martial

Autor knížek epigramů

Již zaživa čtenář dal mu

Věhlas, jehož nedosáh

Klasik obrácený v prach

6.60

Laudat, amat, cantat nostros mea Roma libellos,

meque sinus omnes, me manus omnis habet.

ecce rubet quidam, pallet, stupet, oscitat, odit.

hoc volo: nunc nobis carmina nostra placent.

Řím mne chválí, zpívá, miluje, mou každou báseň zná

V každé ruce, kapse, tašce tak své místo nalézám

Kdekdo bledne, rudne, klne, zívne, či upadne v šok

Tak to chci, to teď mám pravý požitek z mých slok

1.16

Sunt bona, sunt quaedam mediocria, sunt mala plura

quae legis hic. aliter non fit, Avite, liber.

Najdeš tu věci dobré i odbyté

Taky braku mrak

Kniha už se píše, Avite

Tak a nejinak

11.17

Non omnis nostri nocturna est pagina libri:

invenies et quod mane, Sabine, legas.

Není všechno noční čtení

Co je v mojí knize psáno

Něco z toho, co tu najdeš

Sedne, Sabine, i ráno

8.29

Disticha qui scribit, puto, vult brevitate placere.

quid prodest brevitas, dic mihi, si liber est?

Vidím smysl dvojverší

Ve stručnosti, v bryskním švihu

Co stručností vyřeším

Když z dvojverší píši knihu?

Kritika mezi literáty

9.81

Lector et auditor nostros probat, Aule, libellos,

sed quidam exactos esse poeta negat.

non nimium curo: nam cenae fercula nostrae

malim convivis quam placuisse cocis.

Čtenáře, publikum mé verše těší

Přesvědčit básníky však se mi nedaří

Nemůžu, Aule, říct, že bych to řešil

3.83

Hetero

Homo

Pedo

Námluvy

Manželství

Alkohol

Peníze

Stáří

Tělesné části, smysly

Charaktery

Jiné

Na závěr

Copyright