ŽHAVÉ LÉTO

Hříšné povídky

Turistka © Agata Suchocka

Moje velké řecké dobrodružství © J. B. Grajda

Neúplní © Anna Szafrańska

Jenom ty © Alicja Sinicka

Stanice touha © Anna Langner

Rozmary osudu © Agnieszka Lingas-Łoniewska

Splněné sny © Anna Wolf

Oceán vzpomínek © Marta W. Staniszewska

Bláznivý last minute © Agnieszka Siepielska

Inspirace © Paulina Świst

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

Translation © Martin Veselka, 2021

Cover © Paweł Panczakiewicz, 2021

© DOBROVSKÝ s.r.o., 2021

www.nasenakladatelstvi.cz

www.facebook.com/KnihyDobrovsky.cz

ISBN 978-80-277-1696-8 (ePub)

ISBN 978-80-277-1697-5 (mobi)

PAULINA ŚWIST

ANNA SZAFRAŃSKA

ALICJA SINICKA

AGNIESZKA LINGAS-ŁONIEWSKA

ANNA WOLF

ANNA LANGNER

AGATA SUCHOCKA

AGNIESZKA SIEPIELSKA

MARTA W. STANISZEWSKA

J.B. GRAJDA

ŽHAVÉ LÉTO

Hříšné povídky

AGATA SUCHOCKA

TURISTKA

PROLOG

Snažila se ovládnout, přestože každou chvilku slyšela šeptem pronesené zaklínadlo: „Let it go, feel it!“ Nebylo to vlastně ani šeptání, ale spíš zabroukání… Rozkošný avášnivý hlas. Bezchybná angličtina, která ji zároveň fascinovala svou špetkou exotického, chraplavého přízvuku. Příměs jižanské krve, žhavý temperament, který právě teď pociťovala velmi hmatatelně, velmi hluboko…

Jako posedlá na tento okamžik myslela už od chvíle, kdy se jejich pohledy poprvé střetly. Dokonce se tehdy trochu vylekala– prudká reakce jejího vlastního těla, pro ni naprosto nečekaná, ji udivila. Ale kčemu bylo všechno to upejpání?

Ležela na svém novém plážovém šátku, který byl teď už nejspíš na vyhození. Odděloval její nahé tělo od písku, ale ona se cítila, jako kdyby plachtila vbeztížném stavu někde nad zemí; jako by se vznášela vhlubinách teplé azurové vody, do níž se poprvé za svůj čtyřicetiletý život ponořila teprve před několika dny.

Kdo by to byl řekl! Ona– vzorná manželka jediného manžela, žena jediného muže, jemuž byla věrná více než dvacet let! No, tohle už neplatí, ale intenzita prožitku tlumila veškeré výčitky svědomí. Nikdy předtím se jí nikdo takhle nedotýkal anelíbal při tom všechna ta zákoutí jejího těla, na jejichž existenci už stačila dávno zapomenout.

„Christino…!“ zaslechla kdesi mezi svými stehny.

Zabořila prsty do hustých černočerných vlasů astále nemohla uvěřit, že vůbec někomu dovolila, aby se svými ústy dostal až tak nízko. Chviličku zápolila spokušením vytáhnout tu hlavu výš apolíbit ty plné asmyslné rty, ale pak se za to vduchu vyplísnila, vždyť ještě před vteřinou ty rty byly…

Toužebně zavzdychala, ale stále ještě neměla odvahu uvolnit se zcela azasténat rozkoší, ikdyž se jí to přímo dralo zúst. Ucítila mravenčení vchodidlech, vextatickém okamžiku je totiž zabořila do horkého písku, rozžhaveného nemilosrdným subtropickým sluncem, které teprve před chviličkou zapadlo za obzor. Nedaleké moře šumělo aona ucítila líbezné odevzdání, po němž následovalo to, co bylo nevyhnutelné.

Jak je možné, že to došlo až sem?

OOSM DNÍ DŘÍVE

„Ale jak to, že vnemocnici? Co se stalo?“

Krystyna se zvedla od stolku ažidli při tom odstrčila tak prudce, že se polovina kabelky vysypala na podlahu. Lesk na rty, zmačkaný kapesníček, powerbanka, poznámkový blok se spoustou barevných samolepicích záložek, jedna rukavice, prázdná lahev od džusu. Nic, pro co by se bez znechucení mohl shýbnout někdo, kdo by měl chuť pomoct jí ten binec zase uklidit.

Nikdo pochopitelně nepřispěchal, aby ji podpořil. Krystyna nebyla typem ženy, které by někdo pomáhal. Šedá, pobledlá, nezajímavá apohaslá– takový popis by bezpochyby vytanul na mysli každému, kdo by dostal za úkol ji charakterizovat, ale ona ve skutečnosti nikoho nezajímala. Vpráci byla neviditelná: anonymní copywriterka vkorporátní mašinérii. Zaměstnali ji vrámci programu profesní aktivizace lidí „30+“. Byla tou, které vždycky přidělili ty nejnudnější anejméně kreativní úkoly. Ve frontě ukávovaru stála zpravidla až poslední. Nikdo ji nezdravil ani sní nezapředl hovor. Určitě to bylo proto, že všichni byli opolovinu mladší než ona, ctili dress code anenosili si do práce ksvačině housky, ale chodili místo toho do nedalekého bistra na veganskou tortillu či koktejl zkadeřávku.

Krystyna kadeřávek nesnášela. Abyla přesvědčená, že šedé kostýmky jí vcelku sluší.

Urszula měla vtomto ohledu opačný názor.

Její odeset let starší kamarádka byla už po třech botoxech apo modelaci prsou. Čtyřikrát do týdne se trýznila crossfitem. Oblékala se ve značkových buticích, každé tři týdny si barvila odrosty apermanentní make-up se přičinil oto, že ikdyž vyběhla zdomu aměla zpoždění, vypadala stále perfektně, ane jako užmoulaná stovka vytažená zkapsy, kníž bychom mohli přirovnat Krystynu.

Ulka ovšem neměla rodinu. Neměla tři děti na vysoké, které zní ždímaly každý těžce vydělaný drobák.

„Seš destruktivní matka, víš to?“ prohodila na pravidelné páteční kávičce. „Destruktivní pro ně apro sebe samotnou ještě víc. Písklata už vylítly zhnízda, tak se stím smiř. Nemůžeš jim neustále servírovat předem napůl natrávený krmení až do zobáčku! Musejí se osamostatnit!“

Krystyna už byla na její propracovaná azároveň neomalená přirovnání zvyklá. Od doby svého druhého rozvodu byla Urszula ve slovech dost nevybíravá. Avmužích jakbysmet. Slíbila si, že už se spoutat nenechá. Aprotože podruhé narazila na prachatého azáletného zkurvysyna, který nedokázal mít na paměti obsah předmanželské smlouvy audržet svůj penis vkalhotách, tak měla díky rozvodu vystaráno až do konce života. Ten ubožák nepředpokládal, že manželka, kterou pravidelně podváděl už první muž, má známosti mezi soukromými detektivy. Krystyna měla podezření, že celé to druhé manželství bylo pouhou rafinovanou intrikou scílem jednou provždy naplnit peněženku té vypočítavé kudlanky.

Navíc měla podezření, že Ulka se sní přátelí výhradně proto, aby vjejí společnosti působila ještě líp. Ať už spolu zašly kamkoli, Ula přímo zářila, zatímco Krystyna byla jen nevýraznou osobou vpozadí. Proč se tedy své průbojné kamarádky tak křečovitě držela? Bylo to snad proto, že toužila být jako ona? Proto, že sledovat krásnou blondýnku jí působilo potěšení? Nebo jí snad ve skrytu duše záviděla? Ano, bylo to právě ztohoto důvodu. „Přátelství“ je nejspíš pro tu jejich známost příliš vznešené slovo. Krystyna si ovšem soblibou představovala, že má prořízlou pusu, je emancipovaná avyparáděná jako Urszula. Avšak těmito fantaziemi to také končilo.

Její život byla nudná šeď: táhla se jako stín za svým otřináct let starším manželem, který působil jako její otec. Kdysi to sice býval hezký chlap, ikdyž vysoký zrovna nebyl. Jenomže pár let po svatbě úplně zplešatěl anarostlo mu pivní břicho. Zestrejcovatěl, ještě než jejich děti odrostly plenkám.

Jejich prvorozená dcera byla následkem typického nezdaru při prvním sexu. Ona byla ještě panna, on jí tvrdil, že si dá pozor. Zamilovaná avylekaná se rozhodla staršímu chlapovi důvěřovat. Následně podlehla nátlaku rodičů abudoucího tchána atchyně. Vzali se, ještě než na ní vůbec bylo vidět, že je těhotná.

Ani neskončilo šestinedělí aCzesław na ni začal opět dotírat. Neměla sílu protestovat. Dvojčata Krzyś aStaś je vyřídila oba. Vychování tří dětí Krystynu dokonale zbavilo sil, ambicí isnů. Apředevším se přičinilo oto, že ač jí ještě nebylo dvacet, byla už plně dospělá: zodpovědná, systematická, bez vlastních cílů azaměřená výlučně na děti. Vyrostla vtradiční, konzervativní rodině, anecítila tedy, že jí tím vyrvali křídla. Nevnímala, že obětuje sama sebe, když provádí většinu domácích prací, vysedává vbytě, peče koláče adorty na oslavy alítá po třídních schůzkách. To přece bylo normální, přirozené. Nepozorovaně se přeměnila nikoli vbarevného motýla, nýbrž ve vybledlou můru.

Přátelství sUlkou pro ni bylo oživením, ale jen nakrátko. Děti už dorostly do školního věku abaculatá nešťastnice, kterou její manžel podváděl, se jevila jako ideální spřízněná duše. Chodily spolu na základku, ikdyž Ula tedy do vyššího ročníku, anáhodou se daly dohromady na Spolužácích.pl. Původně si nemyslela, že ta známost přetrvá delší dobu. Vzájemně si vylévaly srdíčka, ale Krystyna si nemohla nevšimnout, jak se jejich životní cesty rozcházejí. Súžasem sledovala, jak se Urszula proměňuje, ale klepšímu! Baculatá nešťastnice zmizela anahradila ji nefalšovaná „řvoucí čtyřicátnice“. Přesto, nebo snad právě proto se jejich přátelství rozvíjelo dál. Ulka se měla před kým vychloubat aKrystyna zase komu závidět.

Nenechala se však přesvědčit, aby třeba jen jedinkrát zašla do posilovny nebo na wellness, nebylo ji snadné vytáhnout dokonce ani ke kadeřníkovi. Astím, že tajně chodila na salsu, se nikomu nechlubila. Chtěla mít něco jenom pro sebe. Ani své kámošce neprozradila, že se na parketu nechává osahávat jinými chlapy. Ta by si ktomu totiž přimyslela nějakou omáčku, jak to měla ve zvyku! Určitě něco oneukojené vášni apodvědomé potřebě zažít nějakou pořádnou divočinu.

„Měla by sis ty svý bujný kudrliny rozpustit!“ okomentovala Ula kriticky její zrzavou hřívu po ramena. „Zvýraznit svý přednosti! Chlapi mají rádi zrzky!“

Krystyna na to měla jiný názor. Odmalička slýchala, že zrzavé holky jsou falešné. Děcka si na ni ukazovala prstem, kluci ji tahali za ryšavé pačesy aposmívali se jejím pihám. Radši ani nechodila na sluníčko, protože těch skvrnek potom měla ještě víc. Kupovala si krémy se silným filtrem. Ale vlasy si nebarvila, protože stak citlivou pokožkou měla na každou barvu alergii. Odjakživa byla terčem posměchu, atak později jako dospělá žena toužila zmizet, splynout spozadím. Dřímal vní ovšem spící vulkán vášně, ale nepřiznávala se ktomu ani sama před sebou, natož aby se stím svěřovala Ulce. Každá její poznámka odivoké jízdě, zábavě aotom, že by se měla zmanželských řetězů trochu uvolnit, způsobovala, že Krystyniny bledé pihaté tváře poléval šarlatový ruměnec.

Možná by Krystyna skutečně chtěla zažít divokou jízdu, ale nebylo kde ani ským.

***

Když jí Czesław oznámil, že její čtyřicáté narozeniny oslaví vČerné Hoře, nebyla ztoho nijak nadšená. Nevěřila, že sní toužil vyrazit na líbánky, které ostatně nikdy neměli, avšechno napravit. Jeho aférku se sekretářkou nemohl zahladit ani týdenní pobyt all inclusive vpětihvězdičkovém hotelu. Czesiek už se kál dostatečně, škemral, žadonil aomlouval se. Začala jím pohrdat, když jí došlo, že to dozajista nebyla první nevěra. Náhle se vrátily všechny otázky, které se vní za ty roky nahromadily, ake každé znich se hodila stejná odpověď: byl sjinou.

Že ji podvedl, to mu nakonec tak nějak odpustila, ale přesto vní zůstala jistá pachuť anedůvěra. Vlastně se mu ani moc nedivila. Měl svoje potřeby, jako každý chlap, avjejich manželské posteli už se léta nic nedělo. Několik posledních pokusů probudit vášeň skončilo nemotornou akrobacií, která připomínala pohlavní spojení pakobylky ahrocha. To už nebylo ani směšné, ale prostě trapné.

„Blíží se tvoje čtyřicítka, nebo osmdesátka?“ plísnila ji Ulka. „Vzpamatuj se, holka! Chováš se jako svoje matka nebo spíš babička! Vždyť čtyřicet není žádnej věk, to ženská teprve rozkvítá! Třeba já jsem až po čtyřicítce poznala, co to znamená vášeň!“

Byla Krystyna jediná, komu Urszula připomínala Samanthu ze Sexu ve městě? To totiž bylo jediné guilty pleasure, které si Krystyna dopřávala. Seriál sledovala na obrovské televizi, kterou si Czesiek pořídil kpadesátinám. Zbožňoval sport, ovšem pouze vtelevizi. Když vysedával vkanceláři, Krysia si pouštěla seriály afantazírovala oúžasném abezstarostném životě plném dojmů.

Když už se smířila stím, že za týden smanželem poletí do Černé Hory abude muset sledovat, jak se její právoplatný choť opíjí šampaňským už při snídani avyvaluje se ubazénu jako sviňucha na břehu moře, Czesław jí zavolal zortopedické ambulance asdělil jí, že si opět vyhodil koleno. Aco je ještě horší– nejspíš bude muset ina operaci menisku.

„Jaká artroskopie?!“ tiskla Krystyna ramenem telefon kuchu aneobratně se při tom pokoušela sesbírat rozsypané serepetičky. „Akdy?“

To je teda smůla! Jako na potvoru se takhle zřídil zrovna teď! Hrůza! Cestou na autobus? Běžel na zastávku achtěl stihnout expresní linku, aby vyzvedl auto zopravny dřív, než zavřou. Zasranej Usain Bolt!

Krystyna popadla kabát amálem při tom povalila věšák. Jako vždy odcházela zbudovy poslední. Vidina, že po operaci se bude muset omanžela postarat, tlačit vozík naložený jeho více než stokilovou masou aposkakovat kolem rekonvalescenta, ji naplnila odporem azoufalstvím. Vážně bude muset celý život prožít jako chůva, kuchařka apečovatelka? Nejdříve despotičtí rodiče, které se konečně podařilo umístit do domova důchodců, pak dvacet let děti ateď lenivý atučný manžel. Dvacet let se nijak nevzpírala, takže to mohla vyčítat jenom sama sobě.

Polohlasem prohodila několik nadávek amávla na taxík. Rozpršelo se aona ssebou neměla deštník. Byl sice začátek října, ale počasí už bylo jako vlistopadu. Cítila, že vidina spěšně se vzdalující dovolené pod palmami jí do očí vhání slzy.

OSEDM DNÍ DŘÍVE

„Zítra?“ podivila se asvraštila čelo. „Tak rychle?“

Lékař pokrčil rameny anicneříkající výraz jeho tváře se při tom nijak zvlášť nezměnil, jen jeho pohled byl jaksi žádostivý, Krystyna si však nepřipouštěla, že by ho žena, která před ním stála, mohla jakkoli přitahovat.

„Pacient, kterého jsme měli operovat hned ráno, se od své manželky nakazil nějakou infekcí. Uvolnilo se nám tím pádem místo. Takové štěstí nemá jen tak někdo, někteří na ten zákrok čekají dlouhé měsíce. Je tedy dobře, že váš manžel už má kompletní vyšetření za sebou, část výsledků zpravidelných zdravotních prohlídek, které vyžaduje zaměstnavatel, nám poskytuje všechny informace, které teď potřebujeme. Navíc mu tam nebudeme dávat endoprotézu, ale jen šít. Meniskus se nenatr…“

Krystyna cítila, jak se zkřesla sesouvá na zem. Dokonce ikdyž jí jenom brali krev, probrala se sglukardiamidem pod jazykem azdravotní sestrou po boku. Měla vtomto ohledu rozhodně příliš bujnou fantazii. Vuších už jí znělo chřestění chirurgických nástrojů.

„Sestro, přineste prosím sklenici vody!“

„To není potřeba, jen mě prosím ušetřete těch detailů! Všecko to můžete probrat smým manželem, já bych jen potřebovala vědět, jak to bude vypadat po operaci aběhem rekonvalescence.“

Už předchozí den manželovi přivezla tašku spyžamem, kartáček na zuby avýsledky vyšetření, které absolvoval otýden dříve vrámci nějakého bonusového balíčku zdravotní pojišťovny. Jeho spořivost se konečně vyplatila.

„Ráno provedeme tu operaci, apokud všechno půjde dobře– přičemž vtomto případě nevidím důvod, proč by to mělo dopadnout jinak–, tak večer už budete manželovi podkládat pod zasádrovanou nohu polštáře akvečeři servírovat tramal.“

Přinášelo mu to potěšení, nebo se jí to jenom zdálo? Nebo sní snad koketoval? Nejistě se usmála anasadila grimasu, která mohla naznačovat, že nebude dlouho trvat avycení zuby jako rozzuřená čuba.

„Díky,“ pronesla chladně avstala.

No nic, možná nakonec nebude tak zle, jak se obávala. Czesiek byl hysterický afňukal jako každý chlap. Musela dohlídnout, aby se na večeři nepřejedl. Jelikož znala jeho zlozvyky, nepřinesla mu tentokrát žádnou dobrotu.

„Zejtra jdeš na operaci,“ řekla tiše aposadila se na kovovou stoličku upostele.

„Už zejtra?“ zvedl své huňaté obočí. „Jak to, že tak rychle?“

„No a? To sis myslel, že se tu budeš vyvalovat tejden, než si tě vezmou pod kudlu? Máš štěstí, že ti nenasadili gyps aneposlali domů, abys počkal do příštího podzimu nebo ještě dýl.“

Neměla chuť se nad ním nijak zvlášť dojímat, vlastně jí ho ani nebylo moc líto. Deset let ho přesvědčovala, aby držel dietu, ale pak to vzdala. Mohl si za to sám. Ale starat se teď oněj bude muset zase ona.

„Pokud všechno půjde dobře, pustí tě už odpoledne. Vyzvedla jsem auto zopravny, protože tě pak přece nepovezu domů tramvají.“

Cítila, že má na něj čím dál větší vztek. Třásl se jako želé, namísto aby snášel důsledky vlastního jednání jako chlap.

„Pod kudlu půjdeš hned ráno. Lokálně ti to umrtví, takže panikařit nemusíš. Dokonce ani nebudeš mít celkovou anestezii. Dneska ale už nic nejez!“

„Radši bych tu celkovou, abych neslyšel, jak se mi tam hrabou…“ zareptal Czesław.

Strašnej měkkouš! Jeho povaha zcela odpovídá tomu, jak vypadá. Chvíli se na něj dívala, pak začala štrachat vkabelce avytáhla zamotaná sluchátka apřehrávač mp3.

„Vem si to, poslechneš si nějakou muziku. Za chvilku přijde anesteziolog, tak se ho zeptej, jestli se to během operace smí. Kvůli tomu tvýmu koleni nepoletíme na dovolenou…“ zabručela rezignovaně pod nosem.

„Promiň, miláčku…“ začal, ale ona ho chladným pohledem umlčela.

Od té jeho zpropadené nevěry, oníž se dozvěděla úplnou náhodou, začal falešně cukrovat atlačil ze sebe neupřímné lichotky aněžná slůvka. Snažil by se být taky tak roztomilý, kdyby se to nedozvěděla? Upřímně otom pochybovala. Pokaždé, když to udělal, měla sto chutí jednu mu fláknout.

„Vždyť jsem si to koleno nezničil úmyslně!“ syknul nakonec.

„Ale úmyslně ses vykrmil! Byla to tvoje volba! Tak mi tu teď nefňukej aber to jako chlap!“

Vstala apopadla kabelku.

„Měj se, Czesławe!“

Nejistě natáhl ruku, jako by ji chtěl zadržet, ale ona se na něj soucitně zadívala.

„Musím to doma připravit, přesunout nábytek, aby tam projel vozíček. Budeme si ho muset půjčit. Už jsem volala tvý sestře, zejtra nám pomůže.“

„Marcysia?“

„No Gosia určitě ne! Ta by byla nejradši, kdyby ti tu nohu uřízli!“

Otočila se na podpatku, zamumlala „na shledanou“ směrem ksousedovi, který vpokoji ležel se zvednutou nohou, azmizela.

***

Taxík se kolíbal tmou, která padala už odpoledne avprudkém lijáku ještě zhoustla. Krystyna vytáhla telefon, aby Urszule sdělila novinky.

„Tak co, kdy půjde pod kudlu?“ zeptala se kamarádka snadšením, vtéto situaci poněkud zvláštním.

„Zejtra. Je to prej šílený štěstí, že už tak brzy!“

„Jakýpak štěstí! Vždyť znám Mańka už spoustu let!“ vyprskla ženská na druhé straně. Vpozadí zněla sentimentální klubová muzika.

„Jakýho Mańka?“ doptávala se Krystyna nechápavě.

„Durskýho. To je primář. Pokud jde ozdravotnictví, tak vtomhle státě nic jako štěstí neexistuje. Tam jsou platný buďto prachy, nebo známosti, zlatíčko. Tentokrát naštěstí stačily známosti.“

No jo, snažila se zapomenout na to, že Urszula měla známosti všude adokázala všechno zařídit. Raději ani nemyslela na to, jak to Ulka ve skutečnosti zařídila, jestliže úplatek nebyl potřeba. Ale vždyť ona Czesława nemohla ani cítit!

„Ty přece Czesława nesnášíš?“ pronesla, jako by to své kamarádce chtěla připomenout.

„Ale tebe snáším! Anedopustím, abys kvůli tomu mamlasovi nemohla jet na svou životní výpravu!“

Krystyně to opět nedocházelo.

„Jakou životní výpravu?“

„Bože, Krystyno, přeci ta dovolená! Vždyť ty na ni prostě musíš jet! Anakonec to vlastně dopadlo úplně ideálně, protože díky tomu jeho zranění tam pojedeš volná abez závazků!“

Krystyna si znechuceně odfrkla.

„No hele, jestli máš dojem, že nechám svýho manžela vtakový situa…“

„Chtělas snad říct toho nevěrnýho parchanta! Myslela jsem, že sis zmýho příkladu vzala ponaučení. Ten, kdo tě podvedl jednou, tě podvede ipodruhý. Apak znova! Navíc tu přeci nezůstane sám! Už jsem to všecko domluvila sMarylou, ta se oněj postará pečlivěji než ty!“

Maryla, jíž se přezdívalo Marcysia… Osamělá, nenaplněná matka-kvočna, co se nikdy nedočkala vlastních kuřátek, sestra advojče jejího manžela. Je pravda, že Krystyna čas od času její pomoci využila, když už jí docházely síly, ale pak se kvůli tomu vždycky cítila provinile.

Ukázalo se, že zatímco se Krystyna nořila do skříně apátrala po manželových žabkách do sprchy, Ulka stihla obvolat půlku špitálu, Cześka ijeho sestru, udělit jim příslušné pokyny asrovnat všecky pěkně do latě.

Když se do něčeho zapojila Urszula, Czesław neměl odvahu protestovat. Poté, co mu oznámila, že se do Černé Hory sjeho manželkou vypraví ona, dokázal pouze přitakat. Trochu se obával, kjakým vylomeninám Ulka jeho ženu zlanaří, ale na druhou stranu znal Krystynu už víc než dvacet let abyl si jistý, že se kžádným šílenostem přesvědčit nenechá. Ajestli to všecko mělo odvrátit hrozbu rozvodu, oněmž Kryśka začala vést řeči, byl připraven to risknout. Až příliš dobře znal Ulčinu efektivitu, pokud jde orozvodové řízení. Kdyby začala jeho manželku přesvědčovat ktomu, aby ho opustila, azařídila jí nějakýho výřečnýho právníka, oškubaly by ho jako slepici! Zatímco teď si vyrazí na dovču, pobaví se spolu aženuška se pak vrátí domů ana jeho prohřešky zapomene. Všechno bude zas vnormálu.

Krysia si klidně vyslechla kamarádčiny tirády.

„Jen tu dopiju drink a… počkej chvilku!“ Ulčin hlas se trochu vzdálil. „Dneska ne, zlatíčko, ale tvý číslo mám!“ zavrkala na někoho. „Hned jsem utebe!“

Krystyna ani nestačila zaprotestovat.

Než se stačila převléct do domácího auvařit si čaj, rozezněl se domovní zvonek: dvakrát dlouze, třikrát krátce– stejný signál jako už řadu let.

Urszula se dovnitř nahrnula tanečním krokem abalancovala při tom na nebetyčně vysokých podpatcích. Přestože venku byl šílený slejvák, vypadala ve svém světlém kabátku obšitém kožíškem asblonďatou kšticí vyčesanou na ofinku ve stylu Tiny Turnerové naprosto bezvadně. Na první pohled by člověk řekl, že jí teprve nedávno bylo třicet, ane padesát.

„Kryśko, jak se cítíš?“ mlaskla do vzduchu poblíž hostitelčina ucha.

„Zkus hádat. Manžel se mi polámal jako totální nemehlo, apřitom jsme měli mít druhý líbánky.“

Ula vyprskla smíchy.

„Prosím tebe, neblázni! Jaký líbánky? Stím vorvaněm? Miláčku, ty na tu dovču poletíš aužiješ si to, ale bez toho Obelixe!“

„To ty neblázni! Copak tam můžu letět sama?“ řekla Krystyna azalila druhý hrnek sčajem.

„Samozřejmě, že ne! Poletíme tam spolu!“

Krystyna strnula.

„Jak spolu? Jako že ty ajá?“ zeptala se apostavila hrnky na stůl. „To jako bez prdele?“

„Přesně tak! Ta tlustá prdel zůstane doma! Odchytnem si na pláži někoho lepšího, ale předtím si je pořádně omrknem!“

Ulka už byla lehce nametená, nejspíš proto žvanila takové hlouposti.

„Ulo, ale tohle není…“

„Poslouchej mě, holčičko!“ pronesla atón jejího hlasu se změnil na chladný aprofesionální. Připravovala si kázání. „Už nikdy nedopustím, aby ti ubližoval! Obě dobře víme, že ta dovolená měla bejt určitou satisfakcí za Czesławovu nevěru. Avíme ito, že kdyby ti vtěch subtropech mazal med kolem huby aomlouval se, tak by tu ránu, kterou ti způsobil, akorát znovu rozjitřil. Ty už ho totiž nemiluješ aon to cítí, proto vymyslel tu dovolenou, aby si tě udobřil. Ale všichni tři zároveň víme, že teď seš na řadě ty, aby sis trochu vyhodila zkopejtka. Je možný, že nejseš průbojná asexuální turistika není tvoje parketa, ale aspoň si tam odpočineš, promyslíš si to všecko sodstupem atrochu se necháš rozmazlovat. Zasloužíš si to! Avěř mi, že po tý dovolený se budeš cítit jako znovuzrozená. Ikdyby ses tam měla jenom vyvalovat ubazénu pod slunečníkem zlistů banánovníku, pít prosecco akoukat přitom na plavky chlapů kolem sebe!“ Urszula udělala dramatickou pauzu. „All inclusive znamená luxusní wellness, masážní salony, kino, ve kterym běží pořád dokola Titanic, akasino. Ikdybych tě tam měla dotáhnout násilím, tak poletíš! Ani se nepokoušej protestovat. Marylka už se celá třese nedočkavostí, až se bude osvýho brášku moct postarat. Nedopustím, abys svoje čtyřicátiny strávila tím, že mu budeš nosit žrádlo až do postele avodit ho na hajzl!“

No právě– vždyť co vlastně Krystyna za uplynulých dvacet let udělala pro sebe? Nic. Je sice pravda, že se tajně naučila tancovat. Akoukala se na Sex ve městě, takže čistě teoreticky měla představu, jak to pořádně rozbalit. Jenomže co stím, když si neměla ským zatancovat ani uskutečnit své divoké touhy?

„Kryśko, vážně neměj žádný výčitky svědomí! Já vím, že už ti vrtá hlavou, co si lidi řeknou, když necháš manžela po operaci doma samotnýho… Ale jaký lidi, prosím tebe? Zpráce? Ty jsou přeci až moc zaměstnaný posíláním srdíček na svých profilech acizí životy jsou jim naprosto ukradený, ten tvůj obzvlášť. Nebo tě snad trápí, co si pomyslí sousedky zpaneláku? Přestaň konečně myslet takhle maloměšťácky!“

Krystyna se trochu urazila, ale Ulka řečnila dál:

„Zejtra společně se švagrovou vyzvedneš Czesława ze špitálu. Vyspi se, protože na osmou máme domluvenýho kadeřníka. Anechci slyšet žádný výmluvy! Tvýho Cześka budou řezat aty ze sebe mezitím necháš udělat amazonku! Nedovolím, abys vyčkávala utelefonu nebo na nemocniční chodbě, až se ten milostpán vrátí zoperačního sálu zpátky na pokoj!“

Urszula měla pravdu. Krystyna chtěla od manžela utéct auž nikdy se nevrátit, ale rozvod přece nepřicházel vúvahu! Jak by to vypadalo vživotopise? Vjádru byla maloměšťačkou par excellence. No ataky se bála zůstat sama. Jednak se domnívala, že lepší zlo je to, které už známe, ajednak si nedokázala představit, že po dvaceti letech zavedeného života sCześkem by měla nahánět nějakého cizího chlapa.

Mohla si vyrazit na dovolenou. Mohla to roztočit. Mohla.

„To já jsem vám rezervovala ten hotel,“ pokračovala nezlomně Ulka, aniž by při tom projevila zájem ošálek čaje, který před ní stál. Místo něj si nalila sklenku whisky zlahve vdomácím baru. „Ty sis myslela, že to útulný pětihvězdičkový hnízdečko našel Czesław? Když jsem mu zavolala, pokoušel se mi navrhnout, abych se tam radši vypravila snějakym svym šamstrem já. Takhle to řekl, no chápeš to? Tak teda jo, vypravím se tam, ale sjeho manželkou! Abude to naše životní jízda!“

Krystyna zírala na vymóděnou kamarádku, co popíjela ze sklenky ajako vždy vypadala naprosto skvěle. Iona toužila být taková, přesně taková: krásná, svobodná, nezávislá, šílená.

Tak jo, poletí!

ACzesiek ať si leží doma vpéči té své sestřičky!

***

Když už odeslala navátou avidinou luxusní dovolenky rozdychtěnou Ulku domů, jala se trochu probrat svůj šatník. Czesiek jí volal afňukal, že mu oholili koleno, ale ona ho odbyla aodsunula na druhořadé místo, tak jako sviňuchu do zpěněných mořských vln.

Před týdnem si koupila nový plážový šátek adlouhé lehounké šaty sbarevným květovaným vzorem. Měla sice manžela, který připomínal nějakého ploutvonožce, ale ona sama ubazénu nehodlala vypadat jako ušmudlaná popelka. Vytáhla ještě džínové šortky sdírami zdoby, kdy chodila na gympl. Znostalgie si je schovávala na dně skříně. Našla ipár neforemných triček ataké svatební sandálky na podpatcích, jejichž fazona opět začínala jít do módy. Po chvíli rozmýšlení prohrabala išatní skříň své dcery. Usoudila, že některé věci, které holka odložila, jí budou velice slušet.

„Seš trapná! Zezadu lyceum, zepředu muzeum!“ pošeptala si pod nosem, když kriticky zkoumala svou štíhlou postavu oblečenou do děravých džínů asporého tílečka sramínky.

Měla zato, že takhle by se žena vjejím věku oblékat neměla, ačkoli Ulka skoro brečela smíchy vždy, když před ní Krystyna trousila podobné poznámky. Nebylo však snadné změnit přesvědčení jen tak, patrně proto, že nikdy na mládí, experimentování abláznivosti neměla čas. Odjakživa byla usedlá. Odjakživa byla stará, nebo přesněji řečeno– cítila se stará, přestože odraz vzrcadle tvrdil něco jiného. Zezadu vypadala jako náctiletá, ale vobličeji byly patrné stopy únavy, dvaceti let nevyspání asmutného osamění po boku manžela, kterého její půvab nezajímal. Přestali spolu spát, protože Kryśka byla věčně unavená, vysílená aneměla chuť.

Náhle jí všechno připadalo jasné: manžel si začínal románky sjinými, protože jeho žena už neuspokojovala jeho potřeby. Odehnala od sebe tu vtíravou myšlenku, odmítala totiž brát vinu na sebe.

Pohlédla na svou bledou tvář zpestřenou pihami: šedivé, smutné oči, sevřené rty, omluvný výraz vobličeji. Nedokázala říct, jestli je, nebo není hezká. Určitě je osobitá, což ale pokládala za své prokletí. Jak se tak pozorovala, povzdechla si apak se převlékla zpět do svého oblečení, načež tílko adžíny hodila do kufru.

Její balení přerušil domovní zvonek.

„Životní výprava– to je přeci taky důležitý!“ zabručela abokem narazila do hrany stolu, který před chvílí přesunula. „Už jdu!“ zařvala aletěla Maryle otevřít.

„To je hrůza!“ zaúpěla švagrová anahrnula se dovnitř. „Chudáček Czesiek! Jak se to jen mohlo stát?“

Krystyna hlasitě vydechla.

„Ahoj Marcysio, jsem ráda, že jsi tady…“ začala, ale okamžitě ucítila, jak ji propichuje ledový pohled plný výčitek.

„Jak můžeš bejt ráda? Můj bráška přece zejtra půjde na operaci!“

„Nepřeháněj!“ Krystyna cítila, jak se jí zrychluje pulz. Návštěva tu přitom byla teprve minutu. „Není to žádná operace scelkovou anestezií, ale jen slokálním umrtvením,“ pokoušela se švagrovou zklidnit. Ta se však kolíbavě procházela po místnosti akriticky si prohlížela všechno kolem. „Zejtra touhle dobou už bude Czesław dávno doma asnohou na polštáři. Ve tvý, teda vlastně naší starostlivý péči,“ opravila narychlo své přeřeknutí, aby situaci zbytečně nerozjitřila ještě víc.

Urszula se sice Marylce ojejich dovolené zmiňovala azdůraznila, že vysoká záloha za pobyt je nevratná, ale Krystyna věděla své. Jakmile by oté cestě padlo byť jen slovo, Maryla by ji začala plísnit.

„Připravila jsem ti pokoj.“ Ukázala na dveře pokojíku, vněmž kdysi bydleli její synové, asnakvašeným výrazem tváře sledovala, jak Marcysia táhne obrovský kufr. Na základě jeho velikosti usuzovala, že se tu chystá zůstat snad sto let.

Krystyna dlouho nemohla usnout aupřeně naslouchala chrápání za zdí. Musela odsud pryč. Už jen při pohledu na nemilovanou švagrovou si pomyslela, že by na tu dovolenou odjela tak jako tak, ať už by to bylo sUlkou, nebo bez ní. Nesnesla by Marylino brblání, byla horší než tchyně, která zemřela před lety. Už pozítří se bude moct uvolnit, ikdyž jen na pár dní. Letenku už přebookovali na Ulčino jméno, kufr měla téměř sbalený, kreditka pro platby vzahraničí ležela vpeněžence stejně jako eura na nákup suvenýrů avstupné do památek. Zabalila si dokonce isporou sukýnku aprofesionální taneční boty, které nosila na salsu, ale ilegíny aprochozené adidasky, aby si mohla jít zaběhat na pobřeží moře.

Pocit viny se mísil se vzrůstajícím vzrušením kombinovaným se strachem, jejž zahnal až lehký aneklidný spánek.

OŠEST DNÍ DŘÍVE

„Panečku, vy máte ale krásné vlasy!“ Od pohledu homosexuální kadeřník se dotýkal její hlavy stakovou něhou, až ztoho byla na rozpacích.

Uvedlejšího křesla anorekticky vyhublá stylistka zvětšovala objem Urszuliny kštice pomocí náčiní, které Krystyna vživotě neviděla.

„Dobře, že si je ničím cíleně nerovnáte, takhle kudrnaté vlasy– to je vážně poklad! Ata barva!“ nepřestával jí lichotit kadeřník ana kadeře jí kladl nějaké poloprůsvitné mazadlo, které jí jednoznačně připomínalo… „Keratin, výtažek zkaviáru, proteiny zhedvábí akapka hlemýždího slizu– tahle maska dokáže zázraky!“

No to je teda paráda: měla vsalonu nechat několik set zlotých výměnou za to, že ji hlavu pomažou slimáčím slizem?

„Až to bude hotový, tak se ani nepoznáš, holčičko! Antonio je totiž naprostej mistr!“ Urszula se přesunula zkřesla kmanikérce. „Objednala jsem tě už před dvěma měsíci, hned co jsem se dozvěděla, že tě čeká tvá životní výprava!“

„Uuuu!“ našpulil kadeřník pusu. „Akampak letíte, moje milé sýkorečky?“

Urszula se usmála, jako by tím výrazem byla sto změnit jeho postelové preference.

„Do Černý Hory, drahoušku, to je vtomhle ročním období jediná možná volba vtýhle části zeměkoule.“

„Montenegro!“ zacvrlikal kadeřník. „Tak to je prostě boží!“

Krystyna jen sobtížemi zadržovala smích. Ten kluk se choval jako postava zjaponského anime. Musela však přiznat, že ruce měl nesmírně obratné ajemné. Zalitovala, že se ktakovému luxusu nenechala přesvědčit už dřív.

Sledovala své ruce avážně je nepoznávala: pihy jako by se rozjasnily anehty se po hybridní francouzské manikúře úplně rozzářily. Měla dlouhé prsty, ruce pianistky, přestože se na tento hudební nástroj nikdy hrát neučila. Co kdyby stím začala teď? Vždyť hudbu milovala!

„Paní Krystyno, než ta maska začne působit, nabízíme vám pedikúru!“ Jako by vyrostla ze země, objevila se před ní drobná usměvavá brunetka aukázala cestu.

Manicure. Pedicure. French. Kúra, barvení, střih. Maska aobličejová masáž.

Pro některé ženy to byly běžné procedury, ale Krystyna teprve objevovala nové prožitky, celé nové světy dosud nepoznaných radostí. Zároveň se snažila nemyslet na to, že ji to bude stát půlku platu.

Než se stačila pořádně probrat, Czesław už volal sestře, aby si mohl před operací ještě trochu zakňourat. Maryla cosi drmolila vkuchyni, přeskupovala věci ve skříňkách podle vlastních představ aprosycovala celý byt aromatem černé kávy, kterou vždycky pila ze skleničky souškem. Jediné takové, kterou tu ještě měli– speciálně pro ni.

Krystyna nehodlala posluhovat. Řekla jí jenom, ať se tu cítí jako doma.

„Lednička je plná, tak si ber, co chceš. Od zejtřka tu velíš ty!“ prohlásila avypařila se zbytu.

Marylka si bezpochyby poradí, otom žádná! Prohrabe šuplíky iskříně, tohle si neodpustí. Krystyna však neměla co skrývat. Oblečení na salsu si brala ssebou ažádné erotické pomůcky nevlastnila. Kdyby je totiž švagrová našla, jistě by byla hluboce pobouřena. Zásuvku vpracovním stolku zamkla.

„Máte krásně tvarovaná chodidla. Určitě vám to říká každý, že ano?“ nesl se na pozadí decentně hrající relaxační hudby hlas pedikérky.

„Ne, zatím mi to ještě nikdo neřekl…“ zašeptala rozpačitě.

Dnes už slyšela, že má kůži jemnou jako hedvábí, roztomilé pihy, které ji činí neopakovatelnou, úžasné vlasy, prsty jako pianistka akrásná chodidla. Ato všechno od cizích lidí. Měla podezření, že podobné komplimenty opakovali každému zákazníkovi asnažili se tím vyloudit dýška.

Zazvonil jí telefon. Vsunula přístroj pod fólii atlustý ručník, kterým měla omotanou hlavu.

„Haló, Cześku? Už máš po operaci?“ zeptala se podrážděně.

„Jo, už jo… Mám sádru až pod prdel!“ bručel manžel. „Musím jezdit snohou před sebou, jako snějakým beranidlem!“

Automaticky se chtěla zeptat, jestli ho to bolelo, ale kousla se do jazyka.

„Dali mi nějakou injekci proti bolesti atrochu se mi motá hlava. Kdy přijedeš?“

„Ty ses nedomlouval se sestrou?“

„Marcysia už jede, ale pustí mě až odpoledne.“

„Tak to přijedu odpoledne. Utvý postele je, pokud se dobře pamatuju, jenom jedna stolička. Anebudu přeci sedět Maryle na klíně. Už jste se dlouho neviděli, tak si aspoň popovídáte. Ať mi zavolá, až ti budou vypisovat zprávu, přijedu pro vás autem.“

„No jo vlastně– kolik po tobě chtěl opravář?“

„Hele, neštvi mě! Tak ahoj!“

Zavěsila.

Masážní křeslo, vůně, které ji obklopovaly, všechny ty jemné ruce– to bylo to, na co se teď chtěla soustředit. Dívat se dopředu, do jakési neurčité, prázdné budoucnosti.

„Na prstech na nohou si taky přejete francouzskou pedikúru, nebo se trochu odvážeme adáme tam barvičku?“

Chvíli se nemohla rozhodnout, ale pak pronesla:

„Odvážeme se. Dejte mi tam vampýří červeň.“

***

„Vypadáte naprosto úchvatně!“ Antonio působil dojmem, jako by se měl nad svým dílem záhy rozplakat dojetím. „Božínku, už jsem na sebe fakt dlouho nebyl takhle hrdej!“

Hleděla do zrcadla ajejí pobledlé tváře zalíval rudý ruměnec.

Zmizelo koště matných kudrlin à la mladá Nicole Kidmanová avynořila se dravá kštice zářící měděným leskem à la Rita Hayworthová.

„Ty nový hypoalergenní barvy– to je naprostá bomba! Nedávno si umě nechala nabarvit odstíny podobnou barvou Magda Różczka, chystala se na premiéru!“

Krystyna se skrčila, jako by pomyšlení na to, že Antonio se dotýkal hlav takových celebrit, působilo poněkud nepřípadně.

Výsledek byl skutečně ohromující! Navíc po těch všech maskách amasážích získala její pokožka lesk astíny pod očima zmizely. Měla trochu kočičí pohled. Avysoké lícní kosti, jakkoli je nikdy předtím nezvýrazňovala. Určitě to byla zásluha make-upu, protože pobyt tady pro ni byl rychlou lekcí stylistických triků. Jednou kdosi prohlásil, že neexistují ošklivé ženy, ale pouze ženy „nedodělané“. Adnes zní tady udělali úplnou bohyni. Ane, nebylo to pro kňourajícího manžela, kterého měla za dvě hodiny vyzvednout znemocnice.

Rozhodla se, že to bude brát takhle, ahodlala se toho držet.

„Koukám, že mi normálně vyrostla konkurence!“ poznamenala Urszula při placení alíbla vzduch poblíž Antoniových tváří. „Děkuju ti, brouku, přesně tohle potřebovala! Amy se uvidíme jako vždycky za tři tejdny, platí?“

„Samozřejmě, paní Ulko, vy umě máte rezervovaný termín trvale! Adokonce ani Różczka by se na vaše místo nevmáčkla!“

Urszula se roztomile zazubila ahodila si kabelku přes rameno.

„Nemělas to za mě platit…“ začala Krystyna, když vyšly ze salonu na ulici.

„Ale prosím tebe, zlatíčko, to máš ode mě jako dárek knarozeninám!“ Zaplatit účet obnášející přes tisíc zlotých pro Urszulu zjevně nepředstavovalo výraznější zátěž. Nikdy nepřiznala, kolik vytřískala ze svého exmanžela, ale naznačovala, že to byla suma se šesti nulami na konci. „Dokonce se teď zlobím sama na sebe, že jsem nepřišla na ten nápad sdovolenou ke tvým čtyřicátinám sama. Přiznám se ti, že ztý Czesławovy nehody mám vcelku radost. Působí to trochu tak, jako by se mu vymstila špatná karma. Po tom všem, co ti…“

„Už otom prosím nemluvme,“ zachmuřila se Krystyna anastartovala auto. Motor šlapal jako hodinky alítost za horentní částku zaplacenou opraváři se rázem rozplynula. „Já vím, jakej Czesiek je, aty to víš taky. Můžu si jen domýšlet, co provedl. Ale ve skutečnosti ani nechci znát detaily.“

Urszula se zklidnila.

„Máš pravdo, Kryśko, promiň! Ale chtěla bych vidět, jak se bude tvářit, až tě uvidí takhle zkrášlenou!“

„Dobře, tak já ti to cvaknu na mobil!“ zasmála se Kryśka. „Hodím tě domů apak honem do špitálu, musím předtím ještě sehnat ten vozejk. Doufám, že si nepoškodím tu manikúru, až ho budu cpát do kufru!“

„Vozejk, nebo Czesława?“ zeptala se kousavě Urszula azvedla své tenoučké, precizně pěstěné obočí.

***

„Opatrně,“ zakvílela Maryla azatarasila při tom vchodové dveře do bytu.

„Marcyśko, uhni!“ syknul Czesław asledoval dveře sousedních partají. Zdálo se mu, že se lehce pootvírají avšetečné zraky obyvatel domu pozorují neohrabané manévrování jeho manželky. Ještě štěstí, že výtah byl dostatečně prostorný.

Krystyna, která už byla řádně znavená, vtlačila vozík do bytu. Kromě manžela ajeho nohy natažené jako beranidlo na něm ležely ještě berle. Byla ráda, že už má tu anabázi za sebou. Švagrové řekla, aby zůstala doma apřipravila svému bratrovi něco lehkého kvečeři. Nový účes jí totiž dodal nové sebevědomí ataké Maryle trochu sklaplo, když uviděla bratrovu ženu vyparáděnou jako hollywoodskou hvězdu.

Když vešla na oddělení, všechny hlavy se za ní otočily. Koneckonců nedělo se to jen vnemocnici, ale už na ulici. Kštice ohnivých kadeří přitahovala pohledy jako magnet. Krystyna se proměnila vohnivou dračici, ale patrně si to ještě neuvědomovala. Způsobil to nový image, že neprodleně dostala vozíček, anavíc ještě slevu na berle? Začal její půvab náhle působit jako zaklínadlo? Na lékaře, který na ni zíral už totálně nepřítomným pohledem, na zdravotní bratry, kteří Czesława přenesli do vozíku ajistojistě se utoho zamýšleli, co dělá taková kočka ve společnosti té sviňuchy, na souseda zpřízemí, který uháněl přivolat výtah astarostlivě jim přidržoval dveře, když tlačila vozík po chodbě?

Čáry, normálně jsou to čáry!

Na svět, kde se za ní náhle každý otáčel anabízel jí pomoc, si nedokázala hned zvyknout. Snad to přece jenom bylo tak, jak se říká– tedy že krásní lidé to mají vživotě mnohem jednodušší. Ale vždyť Kryśka nebyla krásná! Jen ji prostě trochu oprášili avytunili!

„Opatrně, opatrněěě!“ zaječela opět Maryla austoupila do kuchyně. „Bolí tě to, bráško?“

„No to se ví, že bolí!“ zavrčel, nazlobený na celý svět. „Hrabali se mi pod kůží nějakýma anténkama akamerama! Málem jsem omdlel!“

Krystyna se na něj lítostivě zadívala. Skrčil se, odkašlal si azvedl bradu.

„Ale zvládl jsem to! Však už jsem vživotě prožil mnohem horší věci!“

„Ty můj chudinko, bratří…“

„Co bude kvečeři?“ přerušila ji Krystyna poté, co vpředsíni odložila berle.

„Udělala jsem salátek, ten, co ho má Czesiek moc rád! Adáš si ktomu pivečko?“

„Nedám, nesmím!“ zasténal Czesław odevzdaně. „Zakázali mi to, když beru ty léky proti bolesti.“

Krystyna předala Maryle propouštěcí zprávu znemocnice ainstrukce, jak má probíhat rekonvalescence.

„Dej to někam na viditelný místo. Léky proti bolesti má brát jen vpřípadě potřeby, ale ne častěji než jednou za čtyři hodiny. Lék proti srážení krve brát vždycky ráno. Kdyby se cokoli dělo, je tam ivizitka primáře, je to Urszulin známej atvrdí, že tu bude na každý zapískání. Atady pak ještě číslo na sestru, první převaz má bejt pozejtří.“

Maryla jen poslušně kývala hlavou aKrystyně se čím dál víc líbilo být despotickou dračicí, kterou každý poslouchá.

OPĚT DNÍ DŘÍVE

„Honem, to volají nás!“

Krystyna začala panikařit. Urszula brázdila duty free shopem, pak si ještě musela dát kávičku, která stála tolik co celý oběd včetně dezertu, ateď kvůli tomu pádily kodbavení, že se cestou div nepřerazily.

„Žádáme poslední cestující letu do…“

„Rychleji!“

„Nepanikař, Kryśko, nebo budu za chvíli litovat, že jsem se rozhodla letět tam stebou!“

Kryśka panikařila, protože to měl být teprve druhý let vjejím životě, aturbulence během toho prvního se jí dosud vracely vnočních můrách.

Měla dojem, že je všichni pozorují, když do letadla nastupovaly jako poslední. Ihned si objednala víno, ale letuška jí sledovým profesionálním úsměvem sdělila, že nápoje se budou roznášet až po startu.

„Ale ale, přeci se nezřídíš, ještě než vůbec vyletíme,“ vyprskla Urszula azkoumavě hleděla na odřenou sedačku. „No jo, turistická třída…“ povzdechla si smutně.

Turistická nebo byznysová– pro Krystynu bylo každé letadlo děsivou vznášející se mašinou smrti.

Ještě více zbledla, když viděla vrtulové letadlo, do něhož měly přestoupit na letišti vBělehradě.

„Co to je za tupolev…?“ pronesla avylekaně zírala na nevelký stroj. „Vždyť se to rozpadne, ještě než doletíme do Tivatu! Zajímalo by mě, jestli se dovnitř nacpou imístní chasníci skozama.“

Urszula se poklidně ovívala letákem ahloupé poznámky své panikařící kamarádky ignorovala.

„Do našeho ráje bohužel létají jen takovýhle pofidérní letadýlka! Ale už za pár hodin si budeš válet šunky vpětihvězdičkovym přepychu!“

„Pokud tu cestu vůbec přežijeme!“

„Zlatíčko, já přesně tímhle letadlem letěla snad už desetkrát. Vypadá sice nevábně, ale je to spolehlivej stroj!“

Během letu se žádné problémy nevyskytly. Krystyna ostatně na své obavy brzy zapomněla, když viděla tu krajinu pod nimi. Horské štíty pokryté sněhem, mozaika polí amalých městeček tvořenýchbílými domky sterakotovými střechami, to všechno vypadalo jako výkres šťastného dítěte, který měl znázorňovat svět, zněhož vymizelo veškeré zlo. Azůstala pouze krása, krytá roztřepeným závojem oblak.

***

„Teď už můžeš brblat, co hrdlo ráčí!“ Urszula se vrhla na manželskou postel vjejich apartmá.

Krystynu už však chuť brblat přešla.

Když letadlo bezpečně přistálo vTivatu apak se serpentinami horských silniček vezly pohodlným klimatizovaným mikrobusem do cílové destinace, cítila, že za sebou nechává všechno špatné, co kdy zakusila. Slunce dopadalo kouřovými skly dovnitř, zreproduktorů se linula balkánská hudba asvět za oknem vypadal jako kulisy kromantické komedii. Sledovala jej brýlemi značky Ray-Ban, které jí Ula věnovala jako další narozeninový dárek.

„Chtěla jsem ti je dát až ubazénu, ale nemůžu se na to dívat, jak se vtom horku trápíš!“ pronesla dobrodušně apředala jí sluneční brýle.

Moloch hotelového komplexu vyplňovalo bzučení tisíců hlasů, všechny kolem prostupovalo nadšení, které se přeneslo ina Kryśku. Akdyž se konečně na recepci ubytovaly avyjely za doprovodu úslužných liftboyů vnažehlených stejnokrojích do sedmého patra, uvědomila si, že je připravená, aby snila tenhle sen.

„Tak co, dáme rychlou sprchu, hodíme na sebe sukně avyrážíme na drink?“ Urszula se během pouhých pár minut zregenerovala, nepřijela sem přece proto, aby se vyvalovala sama vmanželské posteli. „Dala jsem echo známým. Můžeme počítat sveselou společností!“

„Ty tvý známý tu bydlí natrvalo?“

Urszula se opřela olokty anadzvedla.

„Víš co, část znich vlastně jo. Tady se pořád konají nějaký sympozia, konference, sjezdy aškolení. Profesoři, doktoři ajiný amanti se tu placatí na lehátkách jen vplavkách. Zrovna teď tu probíhá nějaká konference plastických chirurgů. Aoni sami musí vypadat jako bohové, aby vzbuzovali důvěru!“

„Avšichni ty Apollonové se tu válí jen tak, bez manželek po boku?“

„Jo, protože většina znich jsou gayové.“

Krystyna vyprskla smíchy.

„No tak to pak jo, to se teda vyblbnem!“

„Ještě se budeš divit! Tak jo, konec žvanění, vybalujem hadříky aletíme nahoru!“

Vyhlídka zterasy restaurace způsobila, že se vKrystyniných očích zaleskly slzy. Světlý hotelový komplex tisknoucí se ke stráním kopců, panorama mořské zátoky zalité září slunce, které zapadalo, aobklopené skalnatými srázy tu atam porostlými zelení– to byl výjev přinejmenším jako zpohlednice. Cestičky po hotelovém areálu mizející mezi bazény, tenisovými kurty aobdélníky sněhobílého písku, na němž se tu hrál pétanque, stínily mladé banánovníky arozložité palmy, keře ibišku byly osypány květy. Byl to ráj.

„Slyšíš děti?“ zeptala se Urszula aopřela se oskleněné zábradlí, které je mělo chránit před pádem do bazénu pod nimi.

„Ne.“ Kryśka popíjela martini, kněmuž získala vřelý vztah. Již po první sklence.

„No právě, protože tohle je ‚no kids zone‘. Vnašem hotelu nepotkáš jedinýho vřískajícího spratka!“ Urszula se sebou byla– jak se zdálo– nadmíru spokojená. „Můžeš si tu elegantně popíjet avypadat báječně stéměř nahou hrudí na lehátku, aniž by tě někdo pocákal nebo otebe zakopával, případně ti vynadal, že seš na veřejnosti polonahá! Úplnej ráj, řeknu ti!“

AKryśka se cítila jako vráji. Rozkošně ovíněná pozorovala skrz sklenici zapadající slunce. Její hlava vypadala, jako by byla vplamenech, aona si– vnových šatech, znichž vyčuhovaly krásně tvarované nohy obuté do svatebních sandálků, které na sobě dosud měla jen jedinkrát– připadala jako nějaká bohyně.

OČTYŘI DNY DŘÍVE

Krystyna si nevybavovala, kdy se naposledy takhle dobře vyspala.

Manželská postel velikosti king size byla tak velká, že se na ní sUlkou obě pohodlně vešly poté, co se vrávoravé smíchy apo vypitých drincích vrátily do pokoje, acestou při tom koketně oslovovaly muže. Přesněji řečeno koketovala snimi Ula, protože Kryśka tomu všemu jenom přihlížela, jako nějaká učednice vcechu svůdkyň.

Než usnula, vyťukala Czesławovi esemesku sinformací, žedoletěly na místo vpořádku aubytovaly se vhotelu. Ani se neobtěžoval zavolat zpátky. Pouze lapidárně odepsal: „Bavte se dobř, Maryla seomě stará výborně. Zavolej zítra Cz.“ Když se však probudila, byl telefonát manželovi tou poslední věcí, na kterou by pomyslela, respektive nepomyslela na něj vůbec. Neměla ani kocovinu. Jako by pila nektar, ane martini. Když se vyhrabávala zbělostných naškrobených peřin, cítila se skvěle.

Urszula se vynořila zkoupelny vobláčcích páry. Připomínala Alexis, která měla bezchybný make-up dokonce ivposteli ave sprše. Jenom barva vlasů nesouhlasila.

„Dobré ráno, zlatíčko! Jakpak ses vyspala?“

„Jako ještě nikdy!“ Kryśka se protáhla avyskočila zpostele.

Měla na sobě své oblíbené vytahané pyžamo.

„Co to máš za strašnou róbu? Po snídani letíme na nákupy, musíme ti pořídit nějaký kraječky, koneckonců nikdy nevíš, kdo si tě bude prohlížet vnegližé!“

„Hele Ulko, tobě se fakt zdá, že jsem sem přijela za účelem sexuální turistiky?“

Ula zvedla hlavu ahrdě vypjala prsa.

„Akvůli čemu jinýmu lidi jezdí na takový dovolený? Vždyť vypadáš jako Raquel ve filmu Milion let před Kristem. No, možná kozy máš otrochu menší, ale itak seš působivá. Neříkej mi, že toho nechceš využít. Neříkej mi, že nemáš chuť, aby tě tu nějakej frajer začal obletovat!“

„Ulo, ty si vážně myslíš, že se prostě nechám sbalit prvním lepším chlapem? Že se sním vyspím? Po dvaceti letech sjedním manželem?“

„Právě proto! Vždyť jak dlouho to člověk může vydržet? Nevěřím, že tvoje intimní soužití sCzesławem je, teda spíš bylo, plný vášně! Co si pamatuju, tak sis na něj jen apouze stěžovala! Ajá ti teď musím připomenout, že on vtomhle ohledu žádný zábrany neměl, je to tak? Takže bys vlastně mohla svůj případnej úlet brát jako pomstu. Ale otohle nejde. Udělej to pro sebe! Pro vlastní potěšení. Znám chlapy, co tu jsou jen proto, aby dělali potěšení ženským, jako jsme my dvě, aby je otevírali jako květy azalívali rozkoší!“

Kryśka obrátila oči vsloup. Ty její řeči zněly jako znepovedený červený knihovny. Jakým ženským? Zoufalým, povadlým azanedbaným? Pokud všichni ti playboyové tady měli už spoustu takových ženských, tím spíš by je nenechala na sebe ani sáhnout.

„Neříkám, že se musíš hned nechat přivázat kposteli kravatou azbičovat,“ pokračovala nezlomná „Alexis“. „Nepřesvědčuju tě tu, aby ses pouštěla do kdovíjakých šíleností. Ale všecko, co se tady stane, tady taky zůstane. Anikdo se nemusí oničem dozvědět. Pokud to nikomu nevyzvoníš ty, tak já tím spíš ne.“

Krystyna zírala na svou kamarádku acítila vsobě směs rozpaků anevěřícnosti.

„Aty si vážně během dovolených užíváš stěma mladýma klukama? Za peníze?“

„Občas za peníze. Aobčas zadarmo. Ne všichni se prodávají. Některý znich zkrátka mají rádi…“

„Starší dámy?“

„My nejsme žádný starší dámy! Jsme… řvoucí čtyřicítky! Za pár dní se ktomu klubu taky připojíš!“

Krystyna už už chtěla Ulce připomenout, že ta má přece dávno po padesátce, ale kousla se do jazyka. Vždyť nakonec fakticky vypadala tak, jako by se teprve připravovala na přechod do let se čtyřkou na začátku.

„Tak dobře, konec řečí! Mažem na snídani, vypijem tam sklenku šampaňskýho na kuráž apak hurá na nákupy!“

„Ale tady je určitě všecko hrozně dra…“

„Kryśko, prosím tě! Že ty chceš celej svůj plat zase poslat těm svým pijavicím? Hoši si už přeci našli práci, nedávno jsi mi to vyprávěla. AJuliin snoubenec solidně vydělává, pokud se dobře pamatuju. Na kdy vůbec plánujou tu svatbu?“

Hoši. Dceřina svatba příští rok. To nebyly věci, na které by teď Krystyna chtěla myslet. Ale musela se vážně kvůli nákupu bikin, plážového klobouku anového županu před někým ospravedlňovat?

„No dobře, žijeme jen jednou!“ zamumlala nepříliš přesvědčivě azavřela se vkoupelně.

„Dets maj gerl!“ zaslechla ještě, než stačila vlézt do sprchy.

***

„Tak na takovejhle život bych si zvykla hned!“ povzdechla si Ulka, když dopila druhou sklenku šampaňského.

„Vždyť právě tohle je tvůj život!“ odvětila Kryśka aužívala si teplou ranní brízu.

Seděly těsně uskleněného zábradlí asledovaly první zájemce okoupel vbazénu, jak se kladou na lehátka tam dole. Všichni byli neuvěřitelně atraktivní, jako kdyby otom, kdo se vtomhle hotelu ubytuje, rozhodoval vzhled. No jistě– nejvyšší standard a„zóna bez dětí“ poskytovaly záruku, že prostory hotelu nezavalí rodinky, co se vrhají na švédské stoly jako kobylky. Navíc byla polovina října ahlavní sezona dovolených už uplynula.

Dole se mihlo krásné snědé tělo, které zakrýval jen sporý kousek bílé tkaniny, Kryśka se zakoukala apocítila mravenčení vdávno zapomenutých částech těla. Měla dojem, že tenhle člověk už předchozího večera prošel kolem jejich stolku.

Ulka zobala ovoce ze svého talířku aaktualizovala posty na sociálních sítích. Cvakla si při té příležitosti selfíčko.

„Od zítřka začínáme sranním běháním, koukni na tu cestu podél mořskýho břehu! Vede až do městečka!“

Krystyna ji příliš neposlouchala, byla unesená nádherou krajiny zalité jitřním sluncem. Po cestě, kterou jí Ulka ukazovala, se skutečně pohybovali běžci, ačkoli většinu těch, co byli závislí na pohybu, bylo možné spatřit za oknem do hotelové posilovny.

„Máme vplánu plavbu kolem ostrova Sveti Nikola, už jsem se otom bavila sErnestem. Azejtra je milonga!“

Milonga. Kryśka nastražila uši. Takže taneční botky se opravdu budou hodit!

Vyšly ven před hotel, kde se přistavený mikrobus postupně zaplňoval vyšňořenými turistkami.

„Náš kočár je připraven!“ Urszula zrychlila, aby obsadila lepší místo.

„Proč tam nastupujou samý ženský?“ zeptala se Kryśka asvraštila čelo.

„Protože se jede na nákupy! Vystoupíme vsamym srdci Budvy, projdeme si butiky, dáme si frapéčko vnějaký útulný kavárničce abrzy odpoledne se vrátíme zpátky sem. Vtu dobu už se budou pánové smažit ubazénu, pěkně naložený valkoholu.“

Co je tohle za místo? Letovisko pro nevybouřený dámy ve středním věku, co sem jezdí utrácet prachy za značkový oblečení amladý milence? Zdálo se, že to tak bude. Najednou se to Krystyně začalo jevit nesmírně zábavné. Jako by se rázem utrhla ze řetězu aocitla na natáčení Sexu ve městě!

„Nebo víš co?“ Ulka se zastavila těsně uautobusu. „Projdeme se, co ty na to? Jsou to necelý tři kilometry!“

Krystyna si zhluboka oddechla, protože tísnit se vmikrobusu sbandou těch naparfémovaných poběhlic bylo– ikdyby to měla být jen čtvrthodinka– to poslední, na co měla hned ráno chuť.

***

Šly vycházkovým tempem podél pobřeží, po levé ruce měly sluncem se třpytící tyrkysovou vodu, po pravici zase malebné stavbičky kryté červenými taškami, malá tržiště azahrady kypící sytou zelení. Korzo zelo prázdnotou apouliční prodejci teprve rozkládali své stánky plné magnetů alaciných suvenýrů.

Znenadání si Ulka na něco vzpomněla.

„Tady, doprava!“ Vzala Kryśku za ruku apo chvilce se ocitly ustánku sklobouky. „Nikdy si ssebou nevozím klobouk, protože vkufru se mi vždycky pomačká! Za pár eur si tu kupuju novej anakonec ho vždycky nechám pokojský.“

Pak se vydaly dál akrajinu si odteď prohlížely zpod gigantických bílých kremp.

Když prošly tunelem, který od sebe odděloval dvě městečka, před očima jim vytanuly historické hradby apřístav, který se mihotal vdáli.

„Ty lidi si snad tisknou peníze sami…“ přemýšlela Krystyna nahlas, když míjely jachty amotorové čluny, co se kolébaly na vodní hladině.

„To je úplně jinej svět, že jo? Jako znějakýho filmu!“

Okouzlující uličky, navzdory časné hodině už plné lidí, tvořily malebnou scenérii amístní butiky aklenotnictví lákaly svými elegantními vitrínami.

„Ulko, copak ses zbláznila, já si žádný spodní prádlo kupovat nebudu! Vezmu si jen bikiny, ato zelený.“ Krystyna ignorovala krajky ahedvábí, které jí kamarádka podsouvala. „Ikdyž ani nevím, proč vlastně, protože stejně nemůžu chodit na sluníčko!“

„Ale můžeš ukázat to svý boží tělo. Jak to děláš, když ani nelítáš do fitka?“

„Tajně poskakuju na tanečních kurzech pro nezadaný!“ odpověděla skamennou tváří, na což Ulka zareagovala smíchem.

Co kdyby jí řekla oté salse…? Krystyna se bála, že by pak Ula vyzvídala víc avíc amusela by vyprávět iosvém dobrodružství sjistým roztomilým účetním, kdy nechybělo mnoho askončili by vposteli. Paweł vnějškově ničím nevynikal: průměrná výška, banální účes, světlá košile, vždycky čerstvě vypraná. Na nose brýle súzkými kovovými obroučkami. Na ulici by se za ním vživotě neohlédla. Ale jakmile vstoupil na parket… Pohyboval se jako divoká šelma, která si je jistá svou mocí. Všimla si jej už během své druhé návštěvy vklubu, když se ještě schovávala po koutech alidi sledovala jen kradmo. Když byla vklubu potřetí, tak ho vpohupujícím se davu neviděla.

„Pozoroval jsem tě,“ uslyšela těsně za zády aleknutím skoro poskočila. Cítila při tom, jak rudne. „Všiml jsem si, že se na mě díváš.“

Měl chraplavý, smyslný hlas, který kjeho nevýrazné vizáži vůbec neseděl.

„Zatančíme si?“ zeptal se ausmál. Jeho tvář se hned začala jevit mnohem atraktivněji.

„Já… to neumím, teprve se…“

„Neboj, povedu tě!“

Vytáhl ji za ruku na parket, adřív než stačila zaprotestovat, už sním tancovala. Tancovala, apřitom to nikdy předtím nedělala, protože pohupovat se na školních diskotékách přece není žádný tanec. Dokonce ina vlastní svatbě se jen smutně kolíbala smanželem, musela si dávat pozor kvůli svému těhotenství.

Ateď stím cizím mužem, který se jí tak důvěrně dotýkal, kroužila po parketu, jako by se narodila vbaletních střevíčcích. Na pár minut se stali jedním tělem aprostřednictvím jeho rázných dlaní, boků astehen, která se otírala ojejí stehna, plynuly jakési němé povely určené jejímu tělu, které intuitivně přijímala. Pohazovala hlavou dozadu asmála se nahlas, když ji při otáčkách zdvihal do vzduchu. Hudba utichla asálem se rozlehl potlesk. Bylo to jako sen aona se zněj nechtěla probudit.

Proč jen Ulka musela stále mluvit ve zdrobnělinách?

„No tak jak?“ zeptala se.

„No jak se ti líbí Ernesto?“

Nebo přece jen…?

***

***