ODSE*TE SE

Copyright © 2017 by Gary John Bishop

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

Translation © Veronika Šilarová, 2019

Cover © Kreatika s. r. o., 2019

© DOBROVSKÝ s. r. o., 2019

www.nasenakladatelstvi.cz

www.facebook.com/nakladatelstviomega

ISBN 978-80-7642-629-0 (ePub)

ISBN 978-80-7642-630-6 (mobi)

Tuto knihu věnuji svým třem sestrám, Paule, Elizabeth a Sandře, a své matce Agnes a otci Patrickovi. Spolu jsme vyrostli, spolu jsme plakali, při sobě jsme stáli a spolu bojovali. Jsem tím, kým jsem, díky vám.

Zdravím všechny zdrženlivé a ušlápnuté, svobodné matky a nezaměstnané otce, snílky a hledače; jsem jedním z vás a vy to můžete zvládnout.

01

Pro začátek…

„Toto je slovní políček od vesmíru,

abyste si uvědomili svůj skutečný

potenciál, přestali sami se sebou

vyjebávat a s plnou okázalostí

konečně začali žít svůj život.“

1. KAPITOLA

Cítili jste se někdy jako křeček vkolotoči,

kdy neustále šlapete aběžíte životem,

ale nikam se neposunujete?

Věčně jste lapeni ve smyčce nekonečného vnitřního dialogu aposuzování. Tichý hlásek vám namlouvá, že jste blázen či hlupák nebo že nejste dost dobrý. Dokonce si ani neuvědomujete, jak moc tomu věříte nebo jak moc vás to vyčerpává. Celé dny se snažíte, abyste přežili stres anapětí, snažíte se žít svůj život. Vurčitých momentech se vyrovnáváte srezignací, že jestli něco neuděláte aneseskočíte ztoho kolotoče, tak se možná nikdy nedostanete tam, kde chcete vživotě být– že ta radost, kterou chcete cítit, ta tíha, které se chcete zbavit, nebo ten vztah, po kterém toužíte, možná nikdy nepřijdou.

Následující stránky jsou určeny lidem, kteří vedou podobný sebedestruktivní monolog, nekonečný proud pochybností aúskoků, jež omezují aznehodnocují každodenní život. Toto je slovní políček od vesmíru, abyste si uvědomili svůj skutečný potenciál, přestali sami se sebou vyjebávat asplnou okázalostí konečně začali žít svůj život.

Musíme ale vyjít ze správného místa. Existují dva typy rozhovorů, které každý den vedete: hovory sdruhými lidmi ahovory sami se sebou. Možná namítnete: „Já sám se sebou rozhodně nemluvím!“ Ve skutečnosti si však vprůběhu celého dne „užíváte“ konverzace ponejvíce sami se sebou– vsamotě asoukromí vlastní hlavy.

Ať jste introvert, či extrovert, kreativního, či praktického zaměření, ohromné množství času strávíte vrozhovoru… SAMI SE SEBOU! Děláte to při cvičení, práci, jídle, čtení, psaní, chůzi, posílání textovek, pláči, hádkách, vyjednávání, plánování, modlitbě, meditaci, sexu (sami se sebou asdruhými)… není snad chvíle, kdy se to neděje. Aano, děláte to ive spánku.

Dokonce to děláte zrovna teď.

Nebojte. Neznamená to, že jste se zbláznili. Nebo jsme možná všichni tak trochu šílení. Ať tak či onak, děláme to všichni, takže se můžete uklidnit avítejte vobludáriu.

Ve výzkumech se ukázalo, že nám každý den hlavou projde přes padesát tisíc myšlenek. Jen si vzpomeňte na všechny ty věci, okterých si říkáte, že by bylo lepší, kdyby nebyly, nebo které se pokoušíte překonat či porazit. Tyto automatické areaktivní myšlenky nemůžeme sice moc ovlivnit, ale můžeme zvelké míry určit, kterým znich přisoudíme důležitost. Nepřicházejí spevným aneměnným přednastavením!!!

Podle nejnovějších objevů neurověd apsychologie právě to, jaký typ hovorů vedeme, hluboce ovlivňuje kvalitu našeho života. Profesor Will Hart zAlabamské univerzity provedl čtyři experimenty, kdy si účastníci buď vybavili, nebo prožili pozitivní, negativní či neutrální událost. Zjistil, že lidé popisující neutrální událost tak, jako by probíhala právě teď, měli pozitivnější pocity, než když stejným způsobem popisovali negativní událost. Vdruhém případě měli pocity nepříjemné. Jednoduše řečeno, jazyk, kterým popisujete okolnosti, určuje, jak je vnímáte, zakoušíte aúčastníte se jich, adramaticky ovlivňuje, jak přistupujete ke svému životu avyrovnáváte se svelkými imalými obtížemi.

Souvislost mezi tím, co říkáme ajak se cítíme, je známá po stovky, ne-li tisíce let. Filozofové jako Wittgenstein, Heidegger aGadamer moc dobře chápali důležitost avýznam jazyka vnašem životě. Wittgenstein tvrdí: „… soulad mezi myšlenkou arealitou lze nalézt vgramatice jazyka.“

Dobrou zprávou je, že výsledky studií trvale potvrzují, že pozitivní samomluva dokáže výrazně změnit náladu, posílit sebedůvěru, zvýšit produktivitu aještě více. Mnohem více. Jak ukázal profesor Hart ve svých studiích, může se jednat ojeden zklíčových prvků šťastného aúspěšného života.

Špatnou zprávou je, že to platí inaopak. Negativní samomluva nám nejenom může způsobit špatnou náladu, ale také vnás vytvořit pocit bezmoci. Malé problémy vnímáme jako velké– adokonce je vytváříme tam, kde předtím žádné nebyly. Apřichází převratná zpráva: vaše samomluva svámi vyjebává, ato způsoby, jaké si ani nedokážete představit.

Když už toto všechno víme, pojďme si ujasnit jednu věc: ikdyž je tématem této knihy, jak používat správný jazyk, aby se vám zlepšil život, vůbec NETVRDÍM, že byste měli najednou začít myslet pozitivně nebo používat osobní afirmace.

Taková doporučení se přetřásají do omrzení auplatňují srůznou mírou úspěchu, ale určitě se jimi tady nebudeme zabývat.

Nebudu po vás chtít, abyste si opakovali, že jste tygr, atím osvobodili své vnitřní zvíře. Zaprvé, nejste tygr azadruhé… no, prostě nejste tygr. Na někoho to funguje, ale takovýto přístup je pro mou skotskou náturu nejedlý. Pro mě jsou takovéto věci, jako by mě někdo nutil sníst kyblík javorového sirupu sdrobky vánočního cukroví zminulého roku. Díky, ale ehm, ne, díky.

Omlouvám se všem svým „pozitivně laděným“ čtenářům, ale my se vydáme jiným směrem! Tato kniha má být opravdovou pomocí– upřímnou avhodnou právě pro vás, která vás posune do vyšších pater vašeho skutečného potenciálu.

ROZDÍL MEZI ÚSPĚCHEM ASELHÁNÍM

„Pokud jsou lidské emoce zvelké části výsledkem myšlení, pak můžeme ve značné míře ovládat své pocity ovládnutím svých myšlenek– nebo změnou zvnitřněných vět či samomluvy, které především jsou příčinou jejich zrodu.“

Autorem citátu je Albert Ellis, jeden zotců moderní psychologie. Ellis zjistil, že to, jak myslíme amluvíme osvých zážitcích, mění, jaký znich máme pocit. Jednoduše řečeno, naše myšlenky jsou spolunocležníky našich emocí.

Ellis také přišel na to, že způsob, jak uvažujeme, je často zcela iracionální.

Vzpomeňte si jen, kolikrát jste si řekli něco ve smyslu „to jsem ale blbec“, „vždycky to zpackám“, „tohle je konec“ nebo se nějak záporně vyjádřili kudálosti jako „tohle je ta nejhorší věc, co se mi vživotě stala“.

Zvedněte ruku, pokud jste někdy přehnaně reagovali na něco, co vám ve zpětném pohledu přijde jako naprosto nedůležité. Dobře, ruce dolů, lidé se dívají azačínáte vypadat trochu hloupě. Když si událost znovu vybavíte, uvidíte, že těsně před takovouto zdánlivě náhodnou neadekvátní reakcí došlo kvýbuchu urážlivé samomluvy aBUM! avaše dobré já se opět vytratilo.

Některé věci, které říkáme aděláme, nejsou vždy obzvláště racionální, ale ipřesto je říkáme aděláme! Ave skutečnosti nevidíme, co sami sobě působíme, ani jaká emoční rezidua vnás zanechává ita nejmírnější forma negativní samomluvy.

Chápejte, nemusí se vždy jednat odramatickou samomluvu, někdy je nenápadná, ale stejně oslabující. Když začínáte sněčím novým, pomyslíte si třeba: „Je to tak těžké. Co když to nezvládnu včas?“ Nebo si děláte starosti stím, na kolik způsobů to můžete „zmrvit“, takže začnete cítit úzkost aobavy. Jindy negativní samomluva způsobuje pocity hněvu, smutku či marnosti, které se projevují vrůzných, zdánlivě nesouvisejících situacích.

Taková samomluva vám život neusnadňuje. Čím častěji si říkáte, jak je něco těžké, tím těžší se to bude skutečně zdát. Bohužel vzhledem ktomu, že neustále nasloucháme nepřerušovanému proudu svých automatických, vnitřních myšlenek aže jsme si natolik navykli na kritický hlas uvnitř hlavy, často si ani neuvědomujeme, jak negativní myšlenky každým okamžikem působí na naši náladu achování, aztoho důvodu nakonec uděláme– nebo neuděláme– to, co po nás chce naše racionální myšlení.

Jednoduchý příklad. Na chvilku se zamyslete nad svými každodenními povinnostmi, znichž máte největší hrůzu, ajenom proto, že jste je ve své hlavě nechali vyrůst vněco horšího, než skutečně jsou. Někdy se vyhýbáme jednoduchým věcem jako složit vyprané prádlo nebo vyndat nádobí zmyčky, ikdyž to ve skutečnosti nestojí mnoho času ani úsilí. Když nad námi trvale visí dostatečné množství takovýchto malých úkolů, není těžké je smíchat na jednu hromadu světšími, důležitějšími věcmi, až se nakonec začneme cítit zahlcení či vyčerpaní životem.

Proč určitým věcem vživotě „vzdorujeme“? Otakovýchto úkolech vedeme osobní hovory, které jsou pevně zakořeněné vnějaké formě negativního názoru. Rozhlédněte se po takových „zásecích“ ve svém vlastním životě apochopíte, co tím myslím. Uvízli jste vdocela silné zácpě samomluvy.

JAK JAZYK MĚNÍ ŽIVOT

Způsob mluvy nás neovlivňuje jenom vdaném okamžiku. Může proniknout do podvědomí, stát se součástí našeho vnitřního prostředí adlouhodobě měnit naše myšlenky achování.

Sreálným každodenním dopadem způsob promluvy ksobě adruhým bezprostředně určuje, jak vnímáme život, atoto vnímání pak přímo ovlivňuje naše chování vdaném okamžiku. Pokud ignorujete své vjemy, činíte tak na vlastní nebezpečí! Apokud žijete viluzi, že žádné vjemy nemáte, je to ještě horší.

Když někdy říkáte, jak „nespravedlivý“ život je, začnete jednat vsouladu stímto náhledem, být vztahovační, ajak ukázaly studie, vyvíjet menší úsilí při práci, protože jste se už předem rozhodli, že to stejně nemá smysl. Náhled, jak je vše nespravedlivé, se brzy promění ve vaši realitu.

Na druhou stranu, člověk, který vnímá, že úspěch je na dosah, nejenom, že dá vše do toho, aby ho dosáhl, ale bude mít spoustu energie acelou dobu jednat na základě výchozího náhledu, že uspěje. Jednoznačně řečeno, věřit ve svůj úspěch je pouze jednou (ačkoliv důležitou) částí úspěchu. Obdobně existuje způsob, jak úžasných věcí dosáhnout ibez takového přesvědčení, ikdyž cesta to bude hrbolatější!

Pokud vám dělá starosti, že tento druh osobního přesvědčení vám chybí, ČTĚTE DÁL!

Stoický filozof Marcus Aurelius, který se později stal římským císařem, napsal: „Napříště tedy nezapomínej se řídit při všem, co tě navádí kzármutku, touto zásadou: ‚Tohle není neštěstí, ba naopak, je štěstí, že to snáším statečně!‘“1

1 Český překlad R. Kuthan

Je zcela vnaší moci určit, jak budeme uvažovat amluvit osvých problémech. Mohou být nepříjemností, nebo odrazovým můstkem. Mohou nás tížit, nebo nás povznášet.

Stoičtí filozofové jako Marcus Aurelius ve skutečnosti věřili, že vnější události nad námi nemají vůbec žádnou moc. Vytváříme si svou osobní realitu vlastní myslí.

„Zbav se pocitu škody azbavíš se škody.“2

2 Český překlad R. Kuthan

Na chvilku se nad tímto tvrzením zamyslete.

Nakolik jste ochotní připustit, že váš život je takový, jaký je, nikoliv vzhledem ktíži okolností či situace, ale spíše kvůli tíži samomluvy, která vás táhne dolů? Že to, co můžete nebo nemůžete dokázat, je mnohem příměji ovlivňováno nějakou nevědomou reakcí než samotnou realitou života?!

„Nejde oto, že musíte najít odpověď,

tou odpovědí jste vy.“

Pokud se budete stále dívat někam jinam (mimo sebe) na životní okolnosti ahorečně se snažit jim uniknout, budete se setkávat se stále stejnou reakcí. Nulová síla, nulová radost, nulová vitalita. Přinejlepším to bude houpačka mezi úspěchem azklamáním, radostí azoufalstvím. Někdy se okolnosti prostě nezmění, někdy ustrnou azrají. Co když se ta věc, oniž usilujete, ta věc, okteré jste si jistí, že vás učiní šťastnými, lepšími či sebevědomějšími, nestane? Co pak? Aikdyž to jednoho dne třeba přijde, co se bude dít svaším životem vdobě mezi dneškem aoním dnem?

Tato kniha po vás bude chtít, abyste hledali odpovědi, nikoliv někde tam venku, nýbrž uvnitř sebe. Nejde oto, že musíte najít odpověď, tou odpovědí jste vy. Svým klientům stále opakuji, že lidé celý život čekají na kavalerii avůbec si neuvědomí, že tou kavalerií jsou oni sami. Váš život čeká, až se konečně dostavíte.

PŘEŠKOLTE SVŮJ MOZEK– SLŮVKO PO SLŮVKU

Všechna tahle tvrzení onašem podvědomí nejsou jen snůškou psychoblábolů.

Vědci objevili, že naše myšlenky doslova mění fyzickou strukturu mozku. Tento jev, nazývaný neuroplasticita, převratným způsobem mění naše uvažování olidské mysli.

Jak vprůběhu života získáváme nové znalosti azkušenosti, náš mozek neustále uspořádává apřeuspořádává nervové dráhy, které ovládají naše myšlení achování. To nejlepší na tom je, že můžeme nasměrovat své myšlenky tak, abychom tyto dráhy sami záměrně měnili. Anejjednodušší je tyto dráhy formovat prostřednictvím vědomé, záměrné samomluvy. Takový dialog jde přímo „na dřeň“ apřebírá kontrolu nad vaším životem.

ASERTIVNÍ VERSUS NARATIVNÍ

JAK POUŽÍVAT TUTO KNIHU

Dobře se bavte.