Copyright © Jaroslava Vlčková, 2023

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

Cover © Adéla Korbelářová, 2023

© DOBROVSKÝ s.r.o., 2023

twitter.com/knihydobrovsky

www.facebook.com/KnihyDobrovsky.cz

ISBN 978-80-277-3898-4 (ePub)

ISBN 978-80-277-3899-1 (mobi)

I.

„Děkuju,“ poděkoval ředitel úseku Karel Málek své asistentce Leoně za kávu aznovu sklonil hlavu nad klávesnici.

Tichou melodií soukromého mobilního telefonu se nenechal rušit, vklidu dopsal e-mail, pečlivě si jej po sobě přečetl, odeslal ho ateprve pak sáhl po mobilu. Udělal dobře, že svou práci napřed dokončil, příchozí zpráva mu totiž způsobila takový šok, že by se na svou práci už dál nedokázal soustředit. Na displeji se totiž objevil obličejíček spícího miminka apod ním text:

Ahoj tati, jmenuju se Jakub Donát anarodil jsem se dnes ráno.

Zaskočený ředitel vytřeštěně zíral na displej azdráhal se uvěřit vlastním očím.

To se mi snad zdá!

Ne, nic takového, sen to rozhodně nebyl, pod dalším obrázkem text pokračoval:

Hodil jsi mě přes palubu tak rychle, že jsem ti ani nestačila říct, že stebou čekám dítě. Snaším synem ale nezameteš tak snadno jako se mnou, zákon je jasně na naší straně. Pro začátek se spokojím sdvaceti tisíci měsíčně, tím to ale rozhodně neskončí. Až se ti ozve můj právník, ve vlastním zájmu mu dohodu podepiš, jinak se sejdeme usoudu. Kamila

Panebože! Atohle se mi stane pár dní po svatbě!

Vjeho nitru se rozpoutala hotová bouře pocitů, po radosti či štěstí, jak by se při příchodu nového človíčka na svět slušelo, ale nebylo ani stopy.

„Teď ne!“ houknul na svou asistentku, vstupující do dveří achystající se mu cosi sdělit.

Vyděšená jeho brunátnou tváří zmizela jako blesk. Jakmile za ní zaklaply dveře, opřel si lokty ostůl aoběma rukama se chytil za hlavu.

Co budu proboha dělat? Neexistuje způsob, jak doma vysvětlit, že se mi olíbánkách narodil syn!

Zšokující zprávy se nemohl vzpamatovat, zasáhla ho oto víc, že momentálně prožíval nejšťastnější období svého života. Jeho vztah sokouzlující Laurou sice loni málem zničil nechutný podraz, nakonec si ale vše vyříkali apo půlročním odloučení se ksobě vrátili. Vzáří se zasnoubili, vříjnu seznámili rodiče avlistopadu přivítali na svět dcerku Karolínku. Jen svatbu kvůli pokročilému těhotenství odložili, vzali se teprve před pár dny, vdobě, kdy malá Karolínka oslavila půl roku. Proč ho jenom osud tak zkouší azasazuje mu tuhle krutou ránu právě teď, kdy se konečně dočkal svého štěstí?

Kéž by to dítě nebylo moje!

Sáhl po kalendáři azačal počítat. Příliš práce mu to nedalo, datum plánované svatby sKamilou měl vryté hluboko do paměti adobře si pamatoval, že kjejich rozchodu došlo těsně předtím. Výsledek ho nijak neuklidnil, sklidným svědomím své otcovství vyloučit nemohl. Lauřina touha po dítěti tenkrát nakazila ijeho, ve svých pětačtyřiceti letech navíc neměl nač čekat. Svidinou blížící se svatby si tedy santikoncepcí hlavu příliš nelámal. Znovu vzal do ruky mobil adychtivě si prohlížel roztomilou tvářičku svého údajného syna. Podrobně zkoumal každičký její záhyb apokoušel se vysledovat jakoukoliv podobnost se svou tváří. Brzy to však musel vzdát, utak maličkého miminka, navíc se zavřenýma očičkama se jakákoliv podoba nedala vysledovat. Bylo mu jasné, proč se osvém synkovi dozvídá až teď, finanční požadavek doprovázený výhružkou soudem mluvil za vše. Když už se Kamile nepodařilo dostat ho do chomoutu, snaží se získat alespoň tučné alimenty.

Zcelé situace byl tak vykolejený, že si teprve teď uvědomil, co mu asi vykázaná asistentka chtěla sdělit. Už před dobrými deseti minutami měl zahájit pravidelnou poradu se svými podřízenými, jistě tedy měla vplánu ohlásit mu jejich příchod. Při představě, jak se její účastníci celou dobu mačkají vnevelkém sekretariátu, mu pořádně zatrnulo, teď už stím ale nemohl nic dělat. Rychle vstal, somluvou pozval všechny dál adlouhé čekání odůvodnil řešením jakési neodkladné záležitosti. Pak už mu nezbylo než tiše doufat, že si nikdo nevšimne jeho nezvyklé roztěkanosti anesoustředěnosti.

Jakmile porada skončila, znovu sáhl po mobilu azahleděl se na obě fotografie. První byla pořízená hezky zblízka anebylo na ní vidět nic víc než drobnou tvářičku, druhá, zabíraná zvětší vzdálenosti, mu ať už náhodou, nebo úmyslně prozradila logo porodnice. Okamžitě vypnul počítač azačal se chystat kodchodu.

„Vy dneska jdete na oběd ven, pane řediteli?“ podivila se Leona, když ho uviděla staškou.

„Musím na ministerstvo, na oběd se stavím někde cestou,“ odpověděl. „Dneska se nejspíš už nevrátím,“ dodal azavřel za sebou dveře.

Vporodnici si sice nejdřív připadal jako vetřelec, pokoušející se proniknout do nitra Pentagonu, nakonec ale jakýmsi zázrakem přece jenom uspěl. Tiše pak zaklepal na příslušné dveře apo vyzvání vešel dovnitř.

„Ale, ale, to jsou knám hosti,“ zareagovala ironicky jeho expřítelkyně Kamila, ležící na nemocničním lůžku. „Jdeš si ověřit, jestli tě nevodím za nos?“ pokračovala ve stejném duchu.

„Ne, to mě vůbec nenapadlo,“ odpověděl smírně Karel.

„Ještěže tak,“ řekla spokojeně Kamila. „Tak co mojí novince říkáš? Sebrala ti dech, co?“

„To teda jo,“ přiznal. „Proč jsi mi to neřekla dřív?“

„Akčemu by to bylo? Kvůli Lauře ses na mě vykašlal už dvakrát, stejně by ses ke mně nevrátil.“

„Přesto jsi mi to měla říct,“ trval na svém.

„Napsala jsem ti to teď, to úplně stačí,“ odsekla Kamila.

Karel byl sice opačného názoru, ale nechtěl ještě zhoršovat jejich už tak napjatý vztah.

„Můžu se na něj podívat?“ zeptal se.

„Klidně,“ ušklíbla se Kamila, opatrně slézající zpostele. „Adobře si ho prohlídni, ať víš, komu budeš příštích nejmíň dvacet let klopit.“

Karel popošel pár kroků ase smíšenými pocity se naklonil nad postýlku. Bezmocný spící uzlíček ležící pod ním vněm probudil nečekanou vlnu emocí. Nádherný obrázek ale bohužel kazil fakt, že se narodil nesprávné ženě.

„Tak co mu říkáš?“ zajímala se novopečená maminka.

„Je roztomilej,“ hlesl Karel dojatě.

Sáhl po mobilu aněkolikrát si svého novorozeného synka vyfotografoval.

„Však si tu jeho roztomilost užiješ do sytosti, neboj,“ řekla jedovatě Kamila.

„Já? Jak to?“ zarazil se.

„Snad si ho budeš ksobě taky brát, ne?“

Karel vyděšeně polkl.

„To nevím,“ přiznal. „Tohle jsem zatím vůbec neřešil.“

„Zato já jo,“ ušklíbla se Kamila. „Je zrovna tak tvůj jako můj, tak si nemaluj, že kolem něj budu skákat jenom já.“

Karel rozpačitě sevřel rty, vůbec si nedovedl představit, že olíbánkách přinese domů novorozeného nemanželského syna.

„Vbudoucnu si ho určitě brát budu, ale teď to přece nejde,“ snažil se nežádoucí situaci co nejvíc oddálit.

„Proč by to nešlo?“ divila se Kamila.

„Budeš ho snad kojit, ne?“

„Zkraje asi jo,“ uznala. „Ale rozhodně to nebudu nijak přehánět, nenechám si od něj zničit prsa.“

Karel odvrátil hlavu, aby neviděla, jak obrací oči vsloup. Jaký to byl rozdíl proti Lauře, která ztrátu mateřského mléka hořce oplakávala. Považovala ji za svoje selhání atrvalo několik dní, než se stím smířila. Tenhle problém Kamila zřejmě mít nebude.

„Kojení je pro dítě to nejlepší, co mu můžeš dát,“ snažil se změnit Kamilin názor na věc.

„Stím na mě nechoď, do toho si nenechám mluvit,“ zpražila ho.

„Jak myslíš,“ řekl rezignovaně Karel.

„Laura bude mít náramnou radost, až se dozví, že její obletovaná princezna má bratříčka, co?“ zeptala se posměšně Kamila.

„To asi jo,“ připustil.

„Možná se zase sbalí avrátí krodičům.“

„Ne, to by neudělala,“ bránil Karel svou novomanželku.

„Kdoví? Až si spočítá, že jsi se mnou spal až do poslední chvíle, může ji napadnout ledacos.“

„Ne, to se nestane,“ trval na svém Karel. „Od začátku přece ví, že jsme měli před svatbou.“

„Ženich na útěku,“ ušklíbla se Kamila. „Ten tvůj podraz ti nikdy nezapomenu.“

„Kdybys mi byla včas řekla, co se na Lauru chystá, všechno by bylo jinak,“ bránil se.

„Chceš tím říct, že za tu zrušenou svatbu můžu já?“ vzplanula Kamila.

Karel se stichým povzdechem zadíval do postýlky.

„Nechci se stebou hádat auž vůbec ne tady,“ řekl smířlivě.

Při pohledu na pokojně spícího synka kupodivu zjihla iKamila.

„Máš pravdu, odložíme to na příště,“ souhlasila.

„Můžu si ho pochovat?“

„Jestli si troufáš,“ pokrčila rameny.

Karel se naklonil nad postýlku aopatrně vzal spící uzlíček do náruče. Dech se mu nad ním tajil, na příval nádherných pocitů, jaké zažíval, když si poprvé pochoval prvorozenou Karolínku, ale čekal marně. Přesto na svého synka tiše mluvil, žádné reakce se od něj ale nedočkal.

„Máš někoho, kdo ti sním pomůže?“ zeptal se.

„Jo, mámu státou,“ ušklíbla se Kamila.

„Kdybys potřebovala sněčím pomoct, dej mi vědět,“ nabídl se.

„Neboj, dám,“ ujistila ho. „Azačít můžeš třeba hned.“

„Hned?“ podivil se.

„Jo, zajdi na sesternu azaplať mi nadstandardní pokoj.“

Karel se udiveně zadíval na druhou vzorně ustlanou postel.

„Zatím jsem tu sama,“ sledovala Kamila jeho pohled. „To se ale může rychle změnit ajá se tu nechci zlobit snějakou krávou.“

„Krávou?“ opakoval ohromeně Karel.

„Jo, nehodlám tu poslouchat kecy ozázraku zrození anádheře mateřství.“

Karel si neslyšně povzdechl.

„Dobře, zařídím to.“

Vrátil synka do postýlky aměl se kodchodu.

„Počkej ještě,“ zadržela ho Kamila.

Přešla kposteli achvíli cosi hledala vnočním stolku. Pak se otočila apodala mu malou kartičku.

„Tady máš moje číslo účtu,“ oznámila mu. „Akoukej platit včas.“

Karel dotčeně stiskl rty.

„Včas platit budu, oto nemusíš mít strach, ale ne tolik, kolik si představuješ.“

„Proč ne?“ vyštěkla.

„Kojenec přece tolik peněz nepotřebuje.“

„Jak to, že ne? Máš ponětí, kolik dneska stojí kočárek nebo postýlka?“ vyletěla.

„Necháš mě laskavě domluvit?“

„Jo,“ zkrotla.

„Vím přesně, kolik co stojí, takže ti na první výdaje pošlu padesát tisíc.“

Schválně zvolil stejnou částku, jakou loni vpodobné situaci nabízel Lauře. Ta tehdy jeho peníze hrdě odmítla, to ovšem uKamily nepředpokládal. Avtom se samozřejmě nespletl.

„Škrte!“ vpálila mu.

„Na dalším se dohodneme až po testech DNA,“ pokračoval Karel nevzrušeně.

„Sprosťáku! Co si to omně myslíš?“ pustila se do něj.

„Snad chápeš, že chci mít jistotu, ne?“

„Tu mít budeš, to se spolehni,“ zasmála se jedovatě Kamila. „Auž začni pomalu šetřit, jestli bude mít náš syn hlavu po tobě, alimenty na studia ti budou strhávat ještě zdůchodu.“

Karel dopáleně sevřel rty, protestovat ale nijak nemohl, její rýpnutí bohužel mířilo do černého.

„Radši už půjdu,“ loučil se.

Ještě jednou se podíval na svého synka azamířil ke dveřím. Zastavil se na sesterně, zařídil Kamile nadstandardní pokoj, zpátky za ní už ale nezašel. Místo toho se vrátil do auta, položil obě ruce na volant achvíli nepřítomně zíral před sebe. Ačkoliv si události loňského roku vposledních dvou hodinách rekapituloval už po několikáté, vysvětlení téhle absurdní situace, vekteré se tak znenadání ocitl, stále nenacházel. Nemohl pochopit, jak se něco takového mohlo stát zrovna jemu. Není přece žádný proutník, svádějící ženy na potkání, odjakživa byl naopak rád, když si ho některá žena vůbec všimla. Do svých pětačtyřiceti let žil málem jako poustevník ateď se mu narodilo druhé dítě jen pár měsíců po tom prvním! Navíc se obě ženy zjeho sekretariátu dobře znají aod začátku mezi nimi panuje vzájemná nevraživost. Anejhorší na tom je, že na ní má sám svůj podíl.

Všechno začalo před necelými dvěma lety, kdy jeho dlouholetou asistentku Alenu vystřídala pětadvacetiletá Kamila. Ačkoliv byla odvacet let mladší, hned od začátku mu nepokrytě nadbíhala. Zkraje ho to docela zaskočilo, dobře věděl, že pro svůj neatraktivní vzhled není pro ženské oko nijak lákavým cílem, zájem dívky ogeneraci mladší mu ale pochopitelně lichotil. Navíc měl své osamělosti už plné zuby, dlouho tedy neváhal achopil se nabízené příležitosti. Pozval Kamilu na večeři, pak do divadla abrzy ji začal zvát iksobě domů. Než se ale stačili víc sblížit, objevila se na scéně Laura Linhartová, nádherná aokouzlující bytost zosobňující veškeré jeho představy oideální ženě. Její šarm anoblesa mu doslova braly dech aod okamžiku, kdy ji poprvé spatřil, nemyslel na nic jiného než jak ji získat. Plný obav, že utak dokonalé krásky nebude mít šanci, zvolil pomalou, oto však rafinovanější cestu. Nejdřív využil skutečnosti, že Kamila nezvládla státnici zangličtiny, anabídl její pozici jazykově skvěle vybavené Lauře. Jakmile práci přijala, přeřadil Kamilu na Lauřino místo azároveň ukončil ijejich počínající vztah. Takový vývoj událostí se Kamile pochopitelně nezamlouval, tenkrát se ale ojejí pocity příliš nezajímal. Hlavní pro něj bylo, že si tím uvolnil ruce amohl pokračovat vuskutečňování svého plánu. Jako bývalý profesionální tanečník dobře věděl, že muži skvěle ovládající taneční umění mají pro ženy zvláštní kouzlo, mazaně proto využil právě vrcholící plesovou sezónu apozval Lauru na prestižní ples. Zkraje se sice vzpouzela, nakonec se ale nechala přesvědčit, adokonce souhlasila nejenom se společnými tanečními tréninky ve studiu, ale isněkolika dalšími vjeho domě. Jakmile ji měl tam, kde ji chtěl mít, hned ji vduchu hesla, že tanec je prvním krokem klásce, začal zasvěcovat do jeho základů. Promyšlená taktika se mu vyplatila, okouzlená jeho tanečním uměním se do něj zamilovala až po uši. Vjejím náručí pak zažíval ty nejkrásnější chvilky svého dosavadního života, společný triumf na plese byl pak už jen onou pověstnou třešničkou na dortu. Jenže krátce poté kouzelná idylka skončila.

„Je vám něco, pane?“ zaťukal na okénko auta zřízenec scedulkou Obsluha parkoviště.

„Ne, není.“

„Tak odjeďte, vidíte přece, kolik aut tu čeká na místo.“

„Promiňte,“ omluvil se Karel, rychle nastartoval amechanicky jako stroj vyjel zparkoviště.

Domů se vrátil jako spráskaný pes. Jakékoliv lhaní sám odjakživa odsuzoval, dnešní šokující novinku ale potřeboval nejdřív zpracovat sám vsobě. Momentálně mu tedy nezbývalo nic jiného, než se celý večer přetvařovat. Jakmile vešel do obývacího pokoje, vyšla mu Laura súsměvem vstříc.

„Ahoj, Kájo, to je dobře, že už jsi tady,“ pozdravila anastavila mu ústa kpolibku.

Přitiskl ji ksobě tak prudce, až tiše zaúpěla.

„Lásko moje, moc tě miluju,“ zamumlal.

Překvapená tak vášnivým objetím se od něj odtáhla apozorně se na něj zadívala.

„Stalo se něco?“ zeptala se starostlivě.

„Ne, co by se mělo stát?“

„To nevím, ale vypadáš nějak divně.“

„Jak divně?“

„Jako chodící stres.“

„Tomu se nediv, dneska se na mě všechno sesypalo.“

„Den blbec?“

„Tak nějak.“

„Můžu ti nějak pomoct?“

„To těžko,“ odpověděl Karel. „Nedělej si stím starosti, jak se ztoho otřepu, budu zase vpohodě.“

Dobře věděl, že vpohodě hned tak nebude, to však nechtěl Lauře za žádnou cenu přiznat. Začala by se ho vyptávat ještě víc, ato bylo to poslední, co mohl dnes potřebovat. Raději ji proto znovu objal alíbal tak dlouho, dokud je nevyrušil dětský pláč.

„Jak si to představuješ, Karolínko?“ káral svou půlroční dceru. „To se dělá, rušit maminku statínkem při líbánkách?“

„Obávám se, že je jí to fuk,“ smála se Laura. „Akromě toho není její vina, že jsme se nestihli vzít dřív.“

„Jednou jí budeme mít co vysvětlovat,“ povzdechl si Karel. „Uchláchol ji nějak, prosím tě. Jak se převlíknu, hned si ji převezmu.“

„No jasně, sotva si dceruška houkne, tatínek už je vpozoru,“ zlobila se naoko Laura.

„Od toho přece tatínci jsou, ne?“ volal na odchodu.

Co slíbil, to splnil, uplynulo sotva pár minut auž si bral malou Karolínku na klín. Chvíli na něj kulila oči aspokojeně si hověla, brzy ji ale polehávání vtatínkově náruči přestalo bavit azačala se vzpouzet.

„Dneska je nějak živá,“ zavolal na Lauru, dokončující vkuchyni večeři.

„To není jenom dneska,“ odpověděla. „Podle všeho se pomalu blíží doba, kdy kolem ní budeme tancovat oba dva.“

„Alatina to zrovna nebude, co?“

„To teda ne, na tu můžeme na dlouho zapomenout.“

Karel se stichým povzdechem rozhlédl kolem sebe azavzpomínal na kouzelné týdny společných tanečních lekcí. Patřily ktěm nejhezčím vjeho životě, momentálně na ně skutečně mohou jenom vzpomínat. Celý nervózní aplný neklidu vstal zkřesla asdcerkou na ruce zamířil do kuchyně.

„Ani se mi nechce věřit, že už je to víc než rok, co jsme tu spolu trénovali,“ řekl.

„Taky se mi zdá, že to bylo včera,“ odpověděla Laura apokynem ruky ho pozvala ke stolu. „Budeš chtít, aby Karolínka jednou taky závodila?“

„To nevím, na tyhle úvahy je ještě brzo.“

„To je, ale bylo by fajn, kdyby ji to bavilo. Pokud bys ji učil odmalička, měla by proti ostatním výhodu.“

Nejenom výhodu, ale rovnou taky tanečníka, pomyslel si Karel trpce. Otoho už se jí tatínek postaral.

Obvyklý večerní rituál sukládáním Karolínky si dnes příliš neužil. Aidylický obrázek milované manželky smalou dceruškou vnáručí už vůbec ne. Až příliš mu totiž připomínal, jak málo chybí ktomu, aby osvoje tak těžce nabyté štěstí zase rychle přišel. Avytoužený klid bohužel neměl ani vnoci.

„Nebylo by už načase pořídit Karolínce sourozence?“ přitulila se kněmu Laura.

Karel vduchu zoufale zaúpěl, jakákoliv zmínka odítěti mu dnes způsobovala hotová muka.

„Na to je moc brzo,“ namítnul. „Je jí sotva půl roku.“

„To je,“ uznala Laura. „Jenže já nemám moc času, víš přece, že čtyřicítka mi už klepe na dveře.“

„To dneska nic neznamená.“

„Tím si nejsem tak jistá.“

„Někdy to spolu probereme, ale dneska po mně prosím tě už nic nechtěj,“ vypravil ze sebe. „Jsem úplně na odpis.“

„To znám,“ zasmála se Laura apoložila si hlavu na jeho rameno. „Tak dobře, necháme to na jindy.“

„Díky adobrou noc, lásko,“ odpověděl apolíbil ji. „Jsi to nejlepší, co mě kdy vživotě potkalo.“

Líbánky musely jít pro dnešek stranou, vyznání lásky bylo to jediné, na co se momentálně vzmohl.

Sotva měl Karel ráno před sebou svou první kávu, opřel si lokty ostůl asložil hlavu do dlaní. Konečně byl alespoň na chvíli sám amohl se pokusit získat ztracenou duševní rovnováhu. Už od včerejška tušil, že to nebude jednoduché, zatím totiž neměl ani zdání, jak se knelehké situaci postaví. Nemanželský syn ho dostal do nezáviděníhodné situace, zhrzená Kamila jistě využije každou příležitost, aby mu co nejvíc znepříjemnila život. Určitě je přesvědčená, že na to má plné právo, avtom není bohužel daleko od pravdy. Sama ho sice využívala anebyla kněmu upřímná, to ale nic nemění na tom, že ani jeho chování vůči ní nebylo zrovna příkladné. Kdyby se jednalo jen oněj, sjejími očekávanými naschvály by se smířil, protože by je považoval za spravedlivý trest za svoji lehkomyslnost, ale jak se srovnat stím, že spolu sním je odnese imilovaná Laura? Nemanželského syna před ní nemůže tajit donekonečna, to je jisté. Než sním ale vyjde na světlo, musí si napřed ověřit, jak se věci skutečně mají.

Proč jenom se to loni tak zamotalo, zazoufal si.

Pak se napil kávy, zavřel oči aponořil se do vzpomínek.

Po společných tanečních trénincích aúspěchu na plese měli sLaurou oči už jen pro sebe, jenže pak Lauru kontaktoval její bývalý přítel, student práv Oliver, amalér byl na světě. Důvěřivá Laura bohužel neměla ani zdání, že Oliver ve skutečnosti jejím přítelem nikdy nebyl, jen si na něj za úplatu ochotně hrál. Seznámil se sní totiž na žádost svého kamaráda ajejího kolegy Tomáše, který měl sLaurou nevyřízené účty. Jakmile se situace změnila aTomáš mu přestal platit, Oliver se rychle snažil zpředstíraného vztahu vytratit. Jenže než se tak stalo, vstoupila do hry Lauřina bývalá kolegyně Kristina. Dopálená novým nepopulárním pracovním nařízením, pocházejícím dle jejího názoru zLauřiny hlavy, využila situace aspolu sTomášem vymyslela způsob, jak se Laury zbavit. Její plán nebyl nijak složitý: Oliver vláká Lauru do postele, společné milostné hrátky si natočí aodkaz na příslušný záznam pošlou jejímu šéfovi. Těžko říct, jestli vtu dobu věděli, že se zLaury aKarla mezitím stali milenci, nebo to jenom riskli, vkaždém případě jim plán vyšel do puntíku. Nic netušící Laura se za Oliverem vydala, aby se sním jako pravá dáma rozešla hezky tváří vtvář, jenže krátce po příchodu se jí situace vymkla zrukou. Oliver hnaný vidinou tučné odměny se doslova překonával azákeřnou intriku dotáhl do žádoucího konce. Ještě teď Karel cítil doslova fyzickou bolest, jakou pociťoval, když tenkrát záznam sledoval. Zdrcený zoufalstvím azklamáním se potom zachoval přesně tak, jak od něj strůjci hanebné léčky očekávali. Nenechal si nic vysvětlit aLauru vyhnal jak ze svého sekretariátu, tak ize své ložnice. Totálně zničený se pak nechal utěšovat Kamilou, aniž tušil, že iona oplánu na Lauřinu likvidaci ledacos věděla ajeho zdárné provedení spolu sostatními spiklenci patřičně oslavila. Zdeptaný azničený svým zoufalstvím ji brzy požádal oruku azačali chystat svatbu. Těsně před ní ale naštěstí zasáhla Lauřina mladší sestra Linda, která po odhalení manželovy nevěry také dočasně pobývala urodičů. Řadu měsíců dennodenně konfrontovaná se sestřiným trápením to koncem léta už nevydržela azačala jednat. Když se od ní Karel dozvěděl, že Laura čeká jeho dítě, byl všoku, navíc mu Lindina neuvěřitelná podoba sLaurou působila hotová muka. Zaskočený nečekaným přívalem citů kženě, oníž se bláhově domníval, že ji navždy vymazal ze svého života, nelenil aokamžitě se za Laurou vydal. Při osobním setkání sní si pak už jen potvrdil to, co po celou dobu podvědomě tušil: jeho láska kní nevyhasla ani po půlročním odloučení. Jakmile si konečně naplno přiznal smutný fakt, že Kamila pro něj byla pouhou náhražkou, šlo všechno ráz na ráz. Nejdřív si ověřil pozadí nechutného podrazu, poté si oba organizátory, Kristinu sTomášem, předvolal apřiměl je podat výpověď. Po nich přišla na řadu neupřímná avypočítavá Kamila. Ačkoliv na přípravu jejich svatby vynaložil nemalé prostředky, nedbal na to ana poslední chvíli ji zrušil. Kamila se samozřejmě hluboce urazila aodešla zúřadu také. Sice ho mrzelo, že hlavní viník Oliver jeho trestu unikl, stím ale nemohl nic dělat. Raději tedy pustil celou nechutnou záležitost definitivně zhlavy, koupil zásnubní prstýnek aoruku požádal překvapenou Lauru. Hned poté si ji odvezl ksobě domů akonečně se zase mohl radovat ze života. Se svatbou počkali až na první jarní sluníčko ateď si vnádherných májových dnech užívali líbánek. Smilovanou ženou po boku aroztomilou dceruškou vpostýlce si konečně plnil svůj celoživotní sen, ten pro něj ale vinou Kamilina drsného probuzení bohužel včera skončil.

Vyřídil dva telefonáty, napil se vychladlé kávy apak své myšlenky přesunul od minulosti kbudoucnosti. Smířit se stím, že dosavadní azurovou oblohu překryl pořádně tmavý mrak, bude hodně těžké, ale ještě mnohem těžší bude najít si správný vztah ke svému synovi. Kouzelný novorozený klouček si nepochybně zaslouží lásku obou rodičů, ale jak na to, když spolu maminka statínkem nevycházejí vůbec vdobrém? Ikdyž byl Karel jako ředitel úseku zvyklý činit dnes adenně důležitá rozhodnutí, tentokrát si musel potupně přiznat, že na tomto poli zatím naprosto tápe.

Azatímco sám měl plnou hlavu svého novorozeného synka Jakuba, jeho ženu Lauru momentálně plně zaměstnávaly myšlenky na synovce Lukáška.

„Ahoj, Lauro, mohla bys mi pár hodin pohlídat Lukáška?“ překvapil ji ráno sestřin telefonát.

„Co tak narychlo?“ divila se Laura.

„Pak ti to vysvětlím,“ odbyla ji Linda. „Tak můžu ho přivézt?“

„Jo, snad to nějak zvládnu.“

„Tak dík, do hodiny jsem utebe.“

Než se domácí paní nadála, sestra už parkovala uvrátek. Zručně vytáhla malého Lukáška zautosedačky ahned sním pospíchala do domu.

„Jdu na kosmetiku ana pedikúru,“ vysvětlovala Linda. „Tam ho ssebou nemůžu vzít.“

„Ato jsi nevěděla dřív?“ brblala Laura.

„Jasně že věděla, proto jsem se taky domluvila schůvou. Jenže ta mi ráno zavolala, že dostala horečku anemůže přijít,“ vysvětlovala Linda. „Máš stím problém?“

„Ale ne, jenom bych se na to byla psychicky připravila. Mít je tu oba dva je docela zápřah.“

„To je, ale těch pár hodin to vydržíš,“ chlácholila ji sestra. „Vpoledne vyzvednu ze školky Adélku ajsem tu jako na koni.“

Předala sestře Lukáška, nasedačku položila tašku sjeho věcmi abyla pryč. Laura si tiše povzdechla. Obvykle ji plně zaměstnávala půlroční Karolínka, akdyž se teď měla zničehonic postarat ještě oroční akční batole, správně tušila, že to nebude jednoduché. Naštěstí byla středa, tedy jeden ze tří dnů, kdy na dopoledne přicházela pomocnice vdomácnosti. Tenhle luxus jí Karel mohl dopřát díky tomu, že kromě svého platu měl ještě slušný příjem zdividend. Když paní Vomáčková uviděla krizovou situaci, zapnula pračku, uklidila jen to nejnutnější aochotně nabídla pomocnou ruku.

„Když dneska uvařím jenom nějakou rychlovku, můžu vám pomoct.“

Stím Laura ráda souhlasila, ale itak měly obě co dělat.

„Jak jsi to tu přežila?“ zajímala se po svém návratu Linda.

„Dobře, paní Vomáčková mě vtom naštěstí nenechala samotnou,“ přiznala Laura.

„To je hodná,“ pochválila Linda hospodyni, mezitím už rachotící hrnci vkuchyni.

Pak se naklonila blíž ksestře aztišila hlas, aby ji neslyšela nejenom hospodyně, ale hlavně malá Adélka, hrající si vrohu pokoje.

„Už nevím, co mám dělat, Dan se včera zase vrátil až před půlnocí,“ postěžovala si na manžela.

„Co ti na to mám říct?“ pokrčila rameny Laura. „Všichni jsme ti radili, aby ses kněmu nevracela.“

„Já vím, jenže nechci děti připravit otátu.“

„Kromě peněz zněj stejně moc nemají,“ namítla Laura.

„To je fakt ajá bohužel taky ne,“ uznala Linda. „Ta včerejší mu dala asi pořádně zabrat, sotva se doplazil domů.“

„To máš ztoho, že si to necháváš líbit,“ vyčítala jí Laura. „Kdyby mi zahnul Karel, další den už by mě tu nenašel.“

„Nejsi nějak přehnaně radikální?“ ohradila se Linda. „Když jsi byla sDanem ty, podváděl tě přece taky.“

„Jenže vtom byl rozdíl,“ namítla Laura. „Byla jsem jenom jeho bokovka avůbec mě nenapadlo, že nejsem jediná. Že si začal istebou, jsi mi řekla až ty aojeho dalších milenkách mi potom pověděla Radka. To už jsi ale Zuzanu vystřídala ty amně to bylo fuk.“

„Když to takhle shrneš, zní to hrozně,“ povzdychla si Linda.

„Kéž by to tak jenom znělo,“ povzdychla si iLaura. „Horší je, že je to taky pravda.“

„Já vím, je to prevít,“ zachmuřila se Linda. „Jak mu některá padne do oka, nedokáže se udržet.“

„Avtom se bohužel nejspíš nikdy nezmění,“ mínila Laura.

„To mi vůbec neříkej.“

Když pak Linda soběma dětmi odjela, připadala si Laura jako na dovolené.

„Tak já stím druhým dítětem nějak nevím,“ přiznala večer Karlovi. „Vždycky jsem tvrdila, že nechci jedináčka, ale dvě děti takhle brzo za sebou jsou na mašli. Dneska jsem tu měla na pár hodin Lukáška, akdyby mi nepomohla paní Vomáčková, asi bych to vůbec nedala.“

„Pořád ti říkám, že není kam spěchat,“ odpověděl Karel.

„Kdyby mi bylo opár let míň, taky bych se do toho tak nehnala,“ povzdechla si Laura. „Ale co když se nám to teď nepodaří tak rychle jako poprvé? Anebo co když se nám to nepovede vůbec?“

„Co se povedlo jednou, vyjde určitě ipříště,“ pohladil ji Karel po tváři. „Nevěš hlavu adej tomu čas.“

„Myslíš, že to můžeme risknout?“ zeptala se Laura nedůvěřivě.

„Určitě,“ ujistil ji.

Zatímco Laura měla večer kruce ochotného manžela, její sestra Linda si stříletou Adélkou aročním Lukáškem musela poradit sama. Nebylo to pro ni nic nového, hned záhy po svatbě totiž poznala, že ne každé vítězství je zároveň ivýhrou. Už ve chvíli, kdy své starší sestře Lauře přebrala jejího dlouholetého ženatého milence Daniela, kazily jí pocit triumfu výčitky svědomí, brzy ale mělo být ještě hůř. Na rozdíl od Laury se sice dočkala jeho rozvodu anásledné svatby, krátce po ní sním ale zažívala stejné peklo jako jeho první žena Zuzana. Na vzorného manžela si nevydržel hrát dlouho. Sotva utichla aféra způsobená prozrazením skutečnosti, že několik týdnů střídal postele obou sester, rychle se vrátil ke svému starému způsobu života.

Jako chronický záletník dobře věděl, že jakýkoliv stereotyp je jeho nepřítelem, proto se domů schválně vracel, jak jen ho napadlo, astím, že své děti skoro nevídá, si hlavu nijak nelámal. Dnes si ale kupodivu pospíšil azastihl vzhůru alespoň Adélku.

„Tati, tati,“ hnala se kněmu dcerka, sotva ho uviděla.

Tatínek si ji sice vzal na klín, ale bylo vidět, že si sní moc neví rady.

„Neměla by už jít spát?“ zeptal se po chvíli.

„Měla,“ odpověděla Linda.

Vzala mu dcerku zklína ašla ji uložit.

„Co tě včera tak zdrželo?“ ptala se manžela po návratu.

„Měl jsem obchodní večeři, ráno jsem ti to přece říkal,“ odpověděl Daniel podrážděně.

„Nevzpomínám si.“

„Tvůj problém,“ ušklíbl se Daniel.

Pohodlně se opřel, místo sledování filmu si však se zavřenýma očima začal přehrávat průběh včerejšího večera. Vydařil se mu parádně, nejenom proto, že na akci pro významné byznysmeny získal tu největší krasavici ze všech, ale ktomu se ještě hned napoprvé dokázal vetřít do jejího bytu.

„Hezky sis to tady zařídila,“ pochválil dlouhonohé Sandře malý, ale útulný byt. „Je vidět, že máš vkus.“

„Vkusu mám habaděj, zato peněz málo,“ zasmála se.

„To se může brzo změnit,“ odpověděl Daniel súlisným úsměvem. „Když vyjdeš vstříc ty mně, na oplátku vypomůžu já tobě.“

„No dovol!“ ohradila se Sandra přinášející skleničky. „Za peníze snikým nechodím.“

„To předpokládám, jinak bych tu nebyl.“

„Tak jak jsi to teda myslel?“

„Jsem ctitel krásy adovedu ji ocenit,“ odpověděl astáhl si ji ksobě na sedačku.

„Jak?“

„Třeba šperky,“ odpověděl Daniel. „Odjakživa zastávám názor, že kluxusní ženě patří luxusní věci, apři jejich pořizování na cenu nehledím.“

Sandra se vduchu pochválila za svůj dobrý odhad. Už vprůběhu večera správně vytušila, že dnešní úlovek patří mezi muže, co si mohou dovolit užívat si veškerých radostí života.

„Známe se teprve pár hodin aty už mi nabízíš šperky?“ podivila se naoko.

„Krása si přece zaslouží odměnu, nebo ne?“ odpověděl Daniel apřejel jí rukou po stehně.

Pravda, znal ji sotva pár hodin, ale to pro něj nebylo nic nového, na snadné úspěchy užen byl už dávno zvyklý. Tentokrát se ovšem musel hodně snažit, aby tuhle perlu získal pro sebe, zájemců oni bylo víc než dost. Ještě odpoledne by se přitom vůbec nenadál, že právě dnes ho potká takové štěstí. Atraktivní dívky bývají sice ozdobou podobných akcí pravidelně, taková koncentrace krásy, jakou představovaly dnešní hostesky, se ovšem vyskytla jen zřídkakdy. Skvostné byly všechny do jedné, na dlouhonohou Sandru, vyjímající se mezi ostatními jako jejich nekorunovaná královna, ale žádná znich neměla. Však se také kolem ní přítomní muži jen točili, štíhlounká kráska sbujným poprsím abohatou hřívou dlouhých blonďatých vlasů byla nepochybně předmětem touhy každého znich. Jejich zájem Daniela provokoval abičoval jeho majetnické sklony na maximum. Skaždou další hodinou jeho posedlost po té oslnivé krásce rostla, brzy nemyslel na nic jiného než jak přelstít konkurenci azískat ji pro sebe.

Zkušeností na to měl dost, což oto, druhé manželce Lindě sice nezahýbal už tak často jako té první, onějaké věrnosti zjeho strany ale nemohla být řeč. Pravda, pokaždé to úplně nedopadlo, občas narazil na naivku, která vzala jeho řeči olásce vážně, to se však naštěstí nestávalo příliš často. Většinou se jednalo orozumné dívky, spokojující se sdrahými dárky. Jen prostoduchá Romana mu loni pořádně zavařila, když uvěřila jeho báchorkám orozvodu anenapadlo ji nic lepšího než si to jít vyříkat sjeho zákonitou manželkou. Reakce uražené těhotné Lindy byla tenkrát rychlá, sbalila Adélku aodstěhovala se krodičům. Krátce po narození Lukáška ale naštěstí zkrotla apřilezla ke křížku. To Daniela potěšilo, spolu sní se mu totiž vrátil nejenom každodenní domácí servis, ale hlavně jistota, že mu uní všechno projde. Bez zbytečných výčitek jí tedy zahýbal vesele dál, jenže vposlední době na sobě začal pozorovat znepokojující jev. Po dlouhých letech nejrůznějších sexuálních dobrodružství ho sex nějak přestával bavit, ato bylo na pováženou. Po pravdě řečeno mohl čekat, že jeho vzrušení zdobývání nových anových ženských klínů začne nezadržitelně slábnout. Přestože byla každá zžen, které prošly jeho náručí, úplně jiná, vjistém smyslu byly všechny stejné. Itak ho vytrácející se libido nemile zaskočilo. Pár let před padesátkou to ještě zabalit nechtěl, proto ho dnešní mimořádně atraktivní trofej tak těšila. Jestli nenabere druhý dech ani stouhle kráskou, pak už asi sžádnou.

„Měl jsem dneska náročnej den, nechceš mě trochu potěšit?“ zeptal se, zatímco sunul ruku po Sandřině stehně stále výš.

„Šáňo ti nestačí?“ zasmála se Sandra.

„Kpředehře dobrý, ale potom bych chtěl víc.“

„To nejde, vidíme se dneska poprvé, co by sis pak omně pomyslel,“ odmítla.

Ztónu jejího hlasu se ale dalo vytušit, že drahoty dělá jen naoko.

„Jenom to nejlepší,“ ujistil ji Daniel astrhl ji na sebe.

Azatímco rukou prozkoumával velikost jejího poprsí, pomalu ji pokládal na sedačku.

„Vložnici to bude pohodlnější,“ zašeptala Sandra.

Na širokém letišti to pohodlnější opravdu bylo, ale itak následující hodinu sotva přežil. Zatímco sám měl za sebou perný den, mladičká Sandra trávila celé hodiny jen péčí osebe. Díky tomu měla elánu na rozdávání avložnici rozpoutala hotovou bouři.

Skvělá trefa, pochvaloval si Daniel na zpáteční cestě. Tahle temperamentní kráska by snad probudila imrtvého.

*

„Já hlasuju pro Egypt,“ prohlásila Laura. „Víš přece, jak máti vždycky básnila opyramidách.“

„To jo, jenže když jí došlo, že se svojí znalostí zhruba dvaceti anglickejch slovíček si vEgyptě nevystačí, vždycky couvla ajeli zase do Bulharska,“ namítla Linda. „Amy jim přece chceme udělat radost ane způsobit trauma.“

„Vtom máš pravdu,“ uznala nerada Laura. „Aco Řecko?“

„To už je lepší,“ mínila Linda.

„Lumír navrhoval iMallorcu nebo Kanáry,“ připomněla Laura tip nejmladšího sourozence.

„To by taky šlo, tam by si mohli vystačit sněmčinou,“ mínila Linda. „Jenže kdoví, jak na tom sní po těch letech jsou.“

„Pořád líp než sangličtinou, tu neviděli ani zrychlíku,“ mínila Laura. „Aotec náhodou němčinu ovládal celkem slušně. Vždycky nám přece vyprávěl, jak se mu na veletrzích vLipsku hodilo, že vdětství jezdívali sbabičkou asdědou kBaltu.“

„Br,“ otřásla se Linda. „Jenom slyším to slovo auž je mi zima.“

Kráčely spolu po ochozu nákupního centra, kam se vydaly nakoupit rodičům drobné dárky krubínové svatbě. Byly tak zaujaté dohadováním ohlavním daru, že vůbec nevnímaly okolí. Laura zareagovala až vokamžiku, kdy uslyšela své jméno.

„Lauro! Jsi to ty?“

Udiveně zvedla hlavu ake svému překvapení před sebou spatřila svého bývalého souseda azároveň milence Michala.

„Michale! Kde se tu bereš?“ podivila se.

„To jsem se tě taky chtěl zeptat,“ odpověděl Michal. „Měl jsem za to, že ses odstěhovala někam na venkov.“

„Jo, pár měsíců jsem bydlela kousek za Prahou, ale už jsem zase zpátky.“

Michalovo jméno vzbudilo Lindinu pozornost. Zdoby, kdy sLaurou vdomě rodičů probíraly všechno možné, si ho pamatovala víc než dobře.

„Nepředstavíš nás?“ ozvala se.

„Jasně,“ zareagovala Laura. „Linda, moje sestra, Michal, můj…“ zaváhala.

„Soused,“ doplnil Michal pohotově.

„Jenom soused?“ zeptala se Linda spoťouchlým úsměvem.

„Neptej se tak hloupě, když jsi vobraze,“ napomenula ji Laura. „Linda onás ví,“ dodala vreakci na Michalův udivený pohled.

Jak se ale brzy ukázalo, Michalův údiv měl jiný důvod.

„Teda páni, vy jste úplně jako dvojčata,“ těkal pohledem od jedné kdruhé.

„To je pro nás novinka,“ zasmála se Laura. „Tak už si nás přestaň prohlížet aradši povídej, jak se ti vede.“

„Moc dobře ne,“ zachmuřil se Michal. „Rozvádím se.“

„Copak?“ zvážněla Laura.

„Ani se neptej,“ povzdechl si Michal. „Dokud byla Katka doma sKlárkou, byli jsme vpohodě, ale pak se vrátila do práce abylo zle.“

„Kolega?“

„Jo,“ hlesnul Michal. „Chápeš to? Dělal jsem pro ni první poslední aona si najde troubu, co neumí ani zatlouct hřebík.“

„To se někdy stává,“ chlácholila ho Laura. „Dej tomu čas, třeba ji to přejde.“

„Nevypadá to,“ zamručel Michal. „Je do něj tak poblázněná, že se kněmu hned nastěhovala. Ani nečekala na rozvod, prostě si sbalila věci, anež jsem se vrátil zpráce, byla isKlárkou pryč.“

„Tak to máš blbý,“ politovala ho Laura. „Ajak je to dlouho?“

„Vlednu nastoupila do práce ana Velikonoce už byla sním,“ postěžoval si Michal.

„Ach jo,“ povzdychla si Laura. „Aco ty?“

„Nic,“ pokrčil rameny Michal.

„Jsi pořád sám?“

„Zatím jo, občas jsem sice některou sbalil, ale nikdy ztoho nic trvalejšího nebylo,“ řekl zachmuřeně Michal. „Najít takovou, co by mi tě nahradila, není jen tak.“

„Koukám, ségra, že tě pořádně neznám,“ bavila se Linda

„Nech si to,“ napomenula ji Laura.

„Laura je třída,“ pokračoval Michal ve chvále bez jakýchkoliv zábran. „Byli jsme spolu jenom krátce, ale asi na to nikdy nezapomenu.“

„Však já taky ne,“ přiznala Laura. „To, co stebou, jsem nikdy předtím nezažila.“

Mluvila pravdu, společné milostné radovánky zůstávaly ipro ni krásnou vzpomínkou. Oto hezčí, že neměly tak krutý konec jako hrátky sOliverem.

„To mě těší,“ nadmul se Michal. „Nedáme to zase dohromady?“

„Kdepak,“ polekala se Laura. „Nedávno jsem se vdala amám dceru.“

„No a? To mi nevadí,“ neviděl vtom Michal problém.

„Ale mně jo! Mám toho nejlepšího manžela pod sluncem anikdy bych mu nezahnula.“

„To je škoda,“ řekl zklamaně Michal. „Aco vy, slečno?“ obrátil se na Lindu. „Vy byste si umě kafe nebo panáka někdy nedala?“

„Já?“ zkoprněla Linda. „Nemůžu, jsem taky vdaná, aděti mám dokonce dvě.“

„To přece není žádná tělesná vada,“ zasmál se Michal, znovu těkající pohledem zjedné na druhou. „Co kdybyste někdy třeba…“

„Promiň Michale, ale my už musíme jít,“ skočila mu do řeči Laura. „Měj se hezky anevěš hlavu, určitě si brzo nějakou najdeš. Tak ahoj.“

„Taky se měj,“ loučil se schlíple Michal. „Na shledanou, moc mě těšilo,“ obrátil se na Lindu.

„Mě taky, ráda jsem vás poznala,“ odpověděla mu Linda apak se dlouho dívala, jak odchází.

„Proč jsi tak spěchala?“ vyčetla sestře sotva byl Michal zdoslechu. „Času máme přece dost, Lukáškova chůva si sKarolínkou poradí taky.“

„To vím, ale chtěla jsem Michala zarazit dřív, než nás pozve na švédskou trojku.“

„Cože?“ rozesmála se Linda.

„Copak sis nevšimla, že už to viselo ve vzduchu?“

„To teda nevšimla,“ odpověděla Linda uraženě. „Ty brďo, to by bylo vzrůšo!“ zasnila se. „Když jsi mi oněm vyprávěla, moc jsem ti nevěřila, ale musím uznat, že jsi vůbec nepřeháněla. Je víc sexy, než jsem si představovala.“

„Tak už se mi nedivíš?“

„To teda ne, celou dobu jsem měla dojem, že se dívám na bratrance Chrise Hemswortha.“

„Tak vidíš aktomu to ještě umí parádně rozjet,“ připomněla Laura. „Vždycky jsem byla přesvědčená, že lepšího milence, než je Dan, už nikdy nepotkám, ale Michal mě hned napoprvé vyvedl zomylu. Na tu tehdejší nirvánu asi nikdy nezapomenu.“

„To je teda borec.“

„Neměl to zase tak těžký, řadu měsíců předtím jsem žila jako jeptiška.“

„Ani tak to napoprvé nemuselo vyjít,“ soudila Linda. „Ne všichni chlapi to dají na první dobrou.“

„Michal jo, ten je vtomhle sázka na jistotu,“ usmála se Laura.

„Vážně se sním nechceš někdy sejít?“ zajímala se Linda.

„Ani náhodou,“ odmítla Laura. „To si Kája nezaslouží.“

„Karel ne,“ zamumlala Linda.

„Říkala jsi něco?“

„Ale nic,“ odpověděla Linda.

Znovu se ohlédla, aby si sexy Michala ještě jednou prohlédla, ale kdepak. Vproudícím davu lidí už po něm nebylo ani stopy.

„Karel oněm ví?“ zajímala se.

„Blázníš?“ zhrozila se Laura. „Ani nápad, ten průšvih sOliverem mi bohatě stačil. OMichalovi tenkrát nepadlo ani slovo adoufám, že to tak izůstane.“

„Jasně že jo, přece bych tě nepodrazila,“ slibovala Linda.

Na oslavě rubínové svatby jejich rodičů se benjamínek Lumír postaral hned zkraje opořádný rozruch.

„Vážení rodičové, málem bych zapomněl,“ ujal se slova záhy po rozbalení posledního balíčku. „Tady máte ode mě aod Markéty ještě jeden dárek,“ podal matce malou obálku.

Jakmile ji matka otevřela, překvapeně vykulila oči na malou fotografii.

„Cože? Vy taky?“ vydechla šokovaně.

„Co taky?“ zajímali se ostatní.

Místo odpovědi otočila matka fotografii lícem kostatním.

„Ahele, fotka zultrazvuku,“ rozesmála se Linda. „To už tady dlouho nebylo.“

„Vy jste si teda pospíšili,“ žasl otec, zatímco ostatní se předháněli vgratulacích.

„Byli jsme na řadě,“ smál se Lumír. „Ajedno dítě navíc se tady ztratí.“

„Dětí jako smetí, asi budeme muset na starý kolena něco přistavět, jinak se sem brzo nevejdeme,“ smála se matka.

Co by asi říkala, kdyby věděla oKubíkovi, povzdechl si vduchu Karel.

Jinak mu ale rodinná oslava přišla víc než vhod, konečně se mohl alespoň na chvíli oprostit od svých momentálních starostí. Na návštěvu utchána stchyní se ostatně těšil pokaždé. Jednak si unich jako rodilý Pražák rád užíval poklidnější atmosféru okresního města akromě toho si unich připadal jako doma. Loni ho plni vděčnosti, že jejich dceři velkoryse odpustil její selhání, přivítali doslova sotevřenou náručí anepřestávali si ho hýčkat. Zvlášť tchyně na něj nedala dopustit. Když jako velká fanynka televizní soutěže StarDance zjistila, že kousíček toho noblesního světa dorazil až do jejího domu, byla ztoho úplně uvytržení. Však to byla právě ona, kdo navzdory rodinné tradici přišel snápadem změnit jméno očekávané vnučky zLenky na Karolínku. Stejně skvěle jako sLauřinými rodiči vycházel Karel isjejím mladším bratrem Lumírem ajeho přítelkyní Markétou. Vídali se sice jen sporadicky, ale itak si pokaždé měli očem povídat. Zato švagrová Linda, bydlící také vPraze, unich byla doslova pečená vařená. Karlovi to vůbec nevadilo, kromě toho, že jí nepřestával být vděčný za to, že ho uchránila před největší životní chybou, dovedl ocenit ito, že knim jezdívá bez manžela. Daniel byl totiž vzhledem kminulosti vjejich domě persona non grata.

Když před čtyřmi lety Linda rodičům oznámila, že čeká dítě sženatým mužem, který je navíc odvanáct let starší, pořádně je tím zaskočila. Po Danielově rozvodu anásledné svatbě se ale sdanou situací smířili abohatého aúspěšného zetě přijali do rodiny. Neměli totiž ani tušení, že než si začal románek sLindou, sliboval skoro deset let rozvod Lauře. Ojeho opovrženíhodném chování se dozvěděli až loni, kdy unich těhotná Linda, zdrcená osobní návštěvou jedné zmanželových milenek, našla dočasné útočiště. Tím okamžikem se pro ně Daniel stal černou ovcí rodiny, jenže když se kněmu Linda přes jejich dobře míněné rady vrátila, nezbylo jim nic jiného než její rozhodnutí respektovat. Laura, dojatá sestřiným druhým těhotenstvím, jí tenkrát její někdejší zradu odpustila, svému exmilenci Danovi se ale dál vyhýbala. Karel byl jedině rád, po drobném incidentu na plese neměl ani on zrovna dobré mínění očlověku, který jeho milovanou vodil dlouhých deset let za nos. Složitá situace měla naštěstí celkem jednoduché řešení: ksobě domů proradného Daniela nezvali asami k němu také nejezdili. Dál se stýkali jen ve třech, inávštěvy urodičů plánovali tak, aby se unich všichni čtyři nesetkali. Systém se jim osvědčil, pro dnešek ovšem museli udělat výjimku, nikdo znich nechtěl rodičům zkazit oslavu svou nepřítomností.

„Už víte, co to bude?“ zajímala se Linda.

„Zatím ne, na to je ještě moc brzo,“ odpověděla Markéta.

„Jestli budete pořádat odhalovací párty, můžu vám pomoct spřípravou,“ nabízela se Linda.

„Momentálně řešíme spíš svatbu, ale díky za nabídku, možná ji využijeme,“ odpověděl jí bratr.

„Žasnu, jak jsi vobraze,“ pochválil Lumíra otec. „Když jsem tenhle výraz slyšel poprvé já, myslel jsem si, že jde ostriptýz.“

„To se máš čím chlubit,“ poznamenala za smíchu ostatních manželka.

„Měli byste mít kluka, aby Lukášek nebyl vmenšině,“ podotkla Linda.

To skóre už jsem vyrovnal já, odpověděl jí Karel vduchu.

Jeho sklíčený výraz bohužel neušel Lauřině pozornosti.

„Co je to stebou, Kájo?“ ptala se ho potichu. „Ty nemáš radost, že jim to vyšlo?“

„Samozřejmě, že mám.“

„Nevypadáš na to.“

„To se ti jenom zdá,“ vymlouval jí.

„Jenom aby,“ pochybovala.

Od dalších nepříjemných otázek ho naštěstí uchránil pláč zchůvičky.

„Ajéje, Kája se nám vzbudila,“ konstatovala Laura aspěchala do vedlejší místnosti za dcerou.

Záhy po ní se zvedl iDaniel ataké zmizel za dveřmi. To Karla zneklidnilo, dobře věděl, že se od švagra nedá čekat nic dobrého. Jeho intuice byla správná, sotva Laura vzala dcerku do náruče, aby ji utišila, vešel za ní do pokoje Daniel.

„Konečně ti to vyšlo, co?“ konstatoval.

„Co jako?“

„Opatřit si dítě sněkým, kdo tě slušně zaopatří,“ vysvětlil jí bývalý milenec bez obalu. „To jsi přece odjakživa chtěla, ne? Anesnaž se zapírat, já otom vím svoje, na mě jsi to zkoušela mockrát.“

Laura zavřela oči atiše počítala do deseti.

„Buď tak laskav anech mě na pokoji,“ odpověděla pak, jak nejklidněji dovedla.

Kdepak, jako obvykle si nedal pokoj.

„Byli jsme spolu dost dlouho, nemám Karlovi poradit pár triků, co na tebe zabírají nejlíp?“

„Děkuju za nabídku, zvládáme to ibez tebe,“ odmítla Laura.

Vrátila Karolínku do postýlky azačala ji přebalovat stoužebným přáním, aby vplence objevila hnědý kód, jak tomu sKarlem žertem říkali. Předpokládala, že zhýčkaný Daniel pohled na takové nadělení neunese arychle odejde. Její přání ale bohužel nebylo vyslyšeno. Daniel se chvíli díval, jak dcerku zručně obléká, další rýpnutí si ale samozřejmě neodpustil.

„Chudák holka,“ řekl spředstíranou účastí. „Jestli bude krásná po tatínkovi, neopře si oni nikdo ani kolo.“

„Jestli bude po tatínkovi, budou na ni kluci stát frontu,“ řekla Laura tiše. „Její tatínek je totiž ten nejbáječnější člověk na světě.“

„Jo?“ opáčil Daniel posměšně. „Tak proč jsi ho podváděla?“

Hezky mu to nandala, pomyslel si Karel, zatímco sahal zvenku po klice.