Meditační techniky

buddhistických a taoistických mistrů

Daniel Odier

Přeložila Lenka Adamcová

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Odier, Daniel

[Meditation techniques of the Buddhist and Taoist masters. Česky]

Meditační techniky buddhistických a taoistických mistrů / Daniel Odier ; z anglické verze Meditation techniques of the Buddhist and Taoist masters přeložila Lenka Adamcová. -- První vydání v českém jazyce. -- Praha : Maitrea, 2016. -- 209 stran

ISBN 978-80-7500-196-2

165.24 * 24 * 221.3 * 133 * 2-583 * 24-583 * 2-587.7 * 2-584.5 * 2-335

– meditační techniky -- buddhistické pojetí

– meditační techniky -- taoistické pojetí

– meditační techniky -- esoterické pojetí

– kontemplace

– buddhistická meditace

– duchovní zkušenosti

– duchovní cesta

– duchovní učitelé

– příručky

22/24 - Náboženství Dálného východu. Indická náboženství. Hinduismus. Buddhismus [5]

Originální francouzská verze byla vydána pod názvem Nirvana Tao: techniques de méditation v roce 1974. Anglickou verzi vydalo nakladatelství Inner Traditions v roce 1986. České vydání zprostředkováno přes Montse Cortazar Literary Agency
(www.montsecortazar.com). Všechna práva vyhrazena.

Daniel Odier

Meditační techniky

buddhistických a taoistických mistrů

Z anglické verze „Meditation Techniques of The Buddhist and Taoist Masters“

přeložila Lenka Adamcová

Jazyková a redakční úprava Hana Havlíčková

Obálka Martin Bohuš

Vydala MAITREA a.s., Týnská ulička 6/1064, 110 00 Praha 1, Staré Město,

v roce 2018

První elektronické vydání v českém jazyce

Odpovědný redaktor tištěné knihy Jaroslav Průšek

Grafická úprava a sazba tištěné knihy

Art D – Grafický ateliér Černý s.r.o.
Elektronické formáty připravil KOSMAS, www.kosmas.cz

www.maitrea.cz

Meditation Techniques of The Buddhist and Taoist Masters

Copyright © Editions Robert Laffont, 1974

Translation © Lenka Adamcová, 2015

Czech edition © MAITREA a.s., Praha 2016

ISBN 978-80-7500-442-0 (Epub)

ISBN 978-80-7500-443-7 (Mobi)

ISBN 978-80-7500-441-3 (PDF)

KHEMPO KALU RINPOČHEMU

Úvod

Omezením této knihy na kontemplativní techniky buddhismu a taoismu mám v úmyslu jít přímo k tomu podstatnému a nechat stranou všechno, co nemá přímý vztah s cestou, která vede k nirváně a k tau.

Většina knih věnovaných buddhismu si vybírá jednu konkrétní školu. Pak dopodrobna odhalují její doktríny, ale často se zastavují před prezentováním toho nejdůležitějšího – různých technik meditace.

V průběhu svých četných cest na Východ jsem se v klášterech každé navštívené školy snažil pochopit a žít to, co knihy málokdy popisují do detailů z toho důvodu, že orientalisté dávají přednost filozofickým studiím před přímým prožitkem.

Za účelem vzkříšení esence tohoto prožitku jsem se rozhodl naložit s tímto tématem s největší možnou pečlivostí a jasností a současně zachovat integritu svého zkoumání.

Přínos přímého fyzického prožitku spočívá v tom, že člověku umožňuje odložit stranou knihy a učení a setkat se s lidmi či mudrci, kteří jsou uskutečněním celé doktríny a jejichž přítomnost je nenahraditelná. Takové setkání samotné dokáže otevřít mysl zatíženou vědomostmi, aby mohla realizovat prázdnotu.

Setkání s mistrem, člověkem, který vyjadřuje všechno svou prostou přítomností, znamená otevřít se intenzivnímu a hlubokému převratu, jenž se valí jako přílivová vlna přes všechny představy, které by si člověk mohl o nějaké nauce vytvářet.

Poznámka překladatelky: u jmen a výrazů, u nichž není dohledatelná česká transkripce, ponechávám transkripci použitou autorem z důvodu zachování autentičnosti textu.

ČÁST PRVNÍ

BUDDHISMUS

Na jeho lebce bude výstupek. Jeho vlasy spletené přes pravé rameno budou blankytně modré. Na jeho širokém, hladkém čele mezi obočím bude malý vystouplý kroužek stříbrných chloupků. Jeho oči stíněné dlouhými řasami, jako má jalovice, budou velké, bílé a černé. Jeho ušní lalůčky budou třikrát tak dlouhé než obvykle. Bude mít čtyřicet pevných identických zubů, které budou skrývat dlouhý a úzký jazyk, což mu poskytne vynikající chuťový smysl. Jeho čelisti budou mít sílu lva. Spolu s jemnou, zlatavou kůží bude mít pružné, pevné tělo jako stonek áronu, velký hrudník jako prsa býka, oblá ramena, pevná stehna, gazelí nohy a sedm dobře rozložených, vystupujících kontur. Jeho ruce budou velké. Jeho paže volně svěšené podél těla se budou dotýkat kolen. Jeho extrémně dlouhé prsty a palce budou spojené tenkou membránou. Jeho vlasy porostou pramen po prameni a chloupky na jeho pažích porostou vzhůru. Co potřebuje být skryté, takovým zůstane. Jeho paty budou silné a jeho dlaně hladké. Pod každým jeho chodidlem se bude nacházet kolo o tisíci paprscích a on bude stát dokonale vzpřímený na symetricky stejných chodidlech. A jeho řeč bude mít zvuk řeči Brahmovy.1

Kapitola první

Životy Buddhy

Díky pečlivému výzkumu, hloubkovému studiu a srovnávání původních textů a informací získávaných z archeologického výzkumu je o životě Buddhy možné učinit několik konkrétních prohlášení.

Buddha se narodil roku 556 před naším letopočtem v Kapilavastu, jedné malé vesnici v Nepálu, v regionu Tirai. Patřil ke kmeni nazývanému Šákjové, jehož byl jeho otec králem. Neexistují žádné informace o tom, zda byl Buddha Árja, nebo byl asijské rasy. Když mu bylo přibližně sedmadvacet let, opustil Kapilavast a stal se putujícím asketou. Nedaleko vesničky Uruvéla (Bódhgaja) v Indii, asi sto kilometrů od Patny, vstoupil do jeskyně a praktikoval neobyčejně přísný meditativní asketismus. Ve věku přibližně sedmatřiceti let dosáhl osvícení a odešel do Benáresu (Váránasí); tam našel pět asketů, kteří se stali jeho prvními žáky. V Benáresu také přednesl své první kázání, v němž odhalil Čtyři pravdy a Cestu vysvobození, Vznešenou osmidílnou stezku. Buddha dál šířil své učení mezi stále se rozšiřující množství žáků a založil sanghu, společenství mnichů. V oblasti kolem Patny umožnili lidé z bohaté vrstvy prostřednictvím svých darů vybudování několika center, kde Buddha a jeho žáci přebývali v období monzunů, které jim znemožňovaly cestování. Po životě stráveném vyučováním Buddha zemřel ve věku jednaosmdesáti let, a to po nemoci nebo následkem otravy. Učení Buddhy bylo předáváno ústně zhruba čtyři sta let, než bylo sepsáno spolu s komentáři nashromážděnými v průběhu následujících staletí.

LEGENDÁRNÍ ŽIVOT

Přestože životy velkých iniciátorů lidstva byly víc vnitřní než vnější, jejich žáci byli schopni poskytnout velmi přesné záznamy o jejich učeních. Jejich představivost však musela kompenzovat neznámé detaily ze života jejich mistrů.

Buddha tomu neunikl o nic víc než Ježíš. Vše začíná panenským zrozením a kulminuje v příslibu budoucího návratu.

Májádeví, čistá a zářivá, se po prorockém snu a řadě zázračných znamení provdává za krále Šuddhódanu a následně je přenesena bohy na vrchol Himálaje, kde jeden strom žene do výhonů. Nebeští služebníci vedou Májádeví do zlatého paláce, kde spatřuje žlutého slona se šesti kly a růžolící hlavou. Poté, co slon královně obětuje lotos, který drží v chobotu, toto zázračné zvíře jedním ze svých klů probodne královně, jež přitom nic necítí, pravý bok.

O deset měsíců později si královna skrytá houštím listů lehá k patě fíkovníku. V okamžiku je země pokryta hustou travou, z níž vyráží deset tisíc lotosů. Aniž by pocítila nejmenší bolest, vynořuje se z jejího pravého boku Buddha. Jeden obří lotos mu slouží jako lůžko. Buddha se zvedá a dělá postupně sedm kroků k severu, jihu, východu a západu a ujímá se vlastnictví světa. Oznamuje své poslední vtělení a prohlašuje, že osvobodí člověka od utrpení způsobovaného narozením, stářím a smrtí. Jakmile dítě dokončí tuto řeč, stává se podobné ostatním dětem.

Mladý princ Siddhártha brzy ohromuje učitele a mudrce rozsahem svých vědomostí. Nikdo se mu nevyrovná ve sportech, jako je jízda na koni a lukostřelba. I přesto mladý princ tráví dlouhé hodiny v nádherných palácových zahradách, kde poblíž jezírek pokrytých lotosy upadá do nádherných kontemplací. Jednoho dne jde Siddhártha se svým otcem do polí, kde ho otec učí obdivovat husté brázdy, které zůstávají za pluhem. Mladý princ vidí krásu celého toho výjevu, uvědomuje si ale také utrpení buvola, strádání rolníka a smrt červů přeseknutých ostřím radlice pluhu. V přírodě vidí, že zákon přežití těch nejschopnějších znamená boj o život. Jeho láska ke každé známce života je tak silná, že žádá svého otce, aby mohl zůstat tam, kde je, a meditovat. Navzdory pohybu slunce ho stín stromu stále chrání a Siddhártha poznává svou první extázi.

Král ohromený zvláštním přístupem svého syna si vzpomíná na proroctví jednoho bráhmana: „Rozhodne-li se pro život putujícího askety, dosáhne po mé smrti osvícení a zachrání svět!“ Zahlédl právě první známky této síly, jež v budoucnosti odvede syna z jeho království?

Po návratu do paláce král přikázal, aby se kolem mladého prince už nevyskytl žádný podobný negativní výjev, který by mohl vyvolat takové rozjímání. Nechává vybudovat tři paláce, v nichž si Siddhártha užívá těch nejvytříbenějších potěšení. Občas však Siddhártha uniká ze svých bohatstvím překypujících paláců a odchází do zahrad, kde v chýši spletené z větví vstupuje do stavu extáze.

Jednoho dne přichází na okraj parku a přes uspořádané květinové záhony spatřuje divokou hojnost džungle. Tam se poprvé setkává s nějakými askety. Jaká síla to přebývá v těchto bytostech s pohledem zářivějším než vzácné drahokamy?

Král, vědom si melancholie svého syna, se domnívá, že je čas najít mu manželku. Vybírá mu ty nejkrásnější mladé ženy ze své kasty, jež jsou princi představeny při hostině. Mezi sto osmi kandidátkami, jedna je krásnější než druhá, jen ta poslední – Gópa Jašódhara – upoutává Siddhárthovu pozornost.

„Tak, jako skryté semínko klíčí z půdy po dlouhém suchu, jejich dřívější láska se okamžitě probudila. Už spolu byli tolikrát spojeni jako muž a žena, tygr a tygřice, popínavá rostlina a orchidej, vítr a pírko, hora a řeka…

Setkání myslí: není třeba, aby si vzpomínal na koloucha, kterého pro ni ulovil v lese, a není potřeba, aby si ona vzpomínala na bouři, která je opilé láskou na třiatřicet dní uvěznila v jeskyni nad rozbouřenou řekou. Dokud se kolo znovuzrození otáčelo, tak to, co bylo, v nich žilo dál.“2 Poté, co porazil své soupeře v různých soutěžích v běhu, lukostřelbě a boji s mečem a ve vědomostních soutěžích, oženil se Siddhártha s krásnou Gópou. Za tři měsíce král nechal postavit palác ještě krásnější než ty tři předchozí, aby si Gópa a princ mohli užívat těch nejintenzivnějších potěšení. V noci řemeslníci budují zeď kolem tohoto ráje, takže princ je obklopený začarovaným kruhem, kde vše je mladistvé a krásné. Král dává rozkazy: všechno, co by mohlo být vnímáno jako nemoc, stárnutí a smrt musí být udržováno mimo dosah jeho syna. Jakmile tanečnice dává najevo nejmenší známky únavy, musí být okamžitě nahrazena jinou. Mezi stěnami paláce se nenachází ani jediná vadnoucí květina, suchý list nebo lampa se skomírajícím plamenem.

Gópa brzy zjišťuje, že přivede na svět syna. Siddhártha sám v jedné vizi spatřuje význam svého poslání na zemi. Rozkazuje, aby mu připravili jeho kočár a aby byl odvezen do města, které je tedy vyzdobeno girlandami květin. Staří lidé a otroci jsou před ním ukryti a celé království je změněno na místo štěstí a krásy. Pak se ale před kočárem najednou objevuje odpudivě šeredná lidská bytost na prahu smrti.

Za noci Siddhártha v přestrojení uniká do vesnice a vidí ji v jejím obvyklém stavu. Spatřuje pohřební průvod, za nímž jde až na místo zpopelnění. Tělo se uprostřed plamenů a dřeva vztyčuje a jeho lebka exploduje v zápachu spáleného masa. Když se princ vrací, je celý palác zachvácen vyčerpaností: květy se neotevírají, hudební nástroje jsou tiché a ženy se zdají unavené.

Siddhártha medituje o tom, co viděl. Drží Gópu dál od svého lože a ženy ani přes veškerou smyslnou přitažlivost, kterou projevují před svým milovaným princem, nejsou schopné jej vytrhnout z jeho hlubokého rozjímání.

Jedné noci, poté, co ho bavili hudebníci a tanečnice, Siddhártha upadá do spánku. Uprostřed noci se najednou probouzí do děsivé scény. Napůl spící ženy vypadají jako mrtvoly a vzácné hedvábí zakrývající jejich zchátralá těla už není ničím víc než cáry bezbarvých hadrů. Jejich otevřená ústa odhalují zkažené zuby, jejich hlavy jsou plešaté a z jejich těl se line odpudivý pach. Siddhártha spěchá do pokoje Gópy. Ta se nezměnila. Její tělo a tvář jsou stejně nádherné jako vždy.

Za noci, pod hvězdným nebem Siddhártha opouští na bílém koni palác. Projíždí spící vesnicí a rychle ji nechává za sebou. Za svítání nedaleko řeky Anoma na hranici království zanechává svého koně a své princovské šaty vyměňuje za oděv s lovcem oblečeným do hadrů; pak si jedním pohybem meče usekává cop svých vlasů. Cop letící vzduchem se vznáší k nebi a mizí.

Osvobozený od vějiček smyslových potěšení a bohatství se Siddhártha vydává na pláně Gangy. Prochází džunglí, pouštní oblastí a obdělávanými poli; jeho mysl, nyní osvobozená od všech vzpomínek, se otevírá novému vytržení.

Po několikadenním putování Buddha přichází do vesnice Vaišálí, kde se stává následovníkem učení proslulého bráhmana jménem Álára Káláma. Poté, co vyslechl filozofovu důmyslnou doktrínu, v níž vše má své pevné místo, Siddhártha zpochybňuje jeho učení:

„Vůbec jste nepronikl do mého srdce, protože jsem nenašel ani soucit s utrpením ani cestu k jeho vyléčení. Já hledám osvobození člověka, a vy, vy se ani nestaráte o to, jestli došlo ke změně tíživé situace člověka. Neusilujete o nic jiného než o moc a jedině podrobení si bohů je pro vás důležité.“3

Později se setkává s mudrcem, za kterým přicházejí věřící z celé Asie a o němž žáci říkají, že je inkarnací Rámy. Poté, co Siddhártha vyslechl mudrce Uddaku, mu říká:

„Jsem přesvědčený, můj ctihodný mistře, že cesta, kterou ukazujete, mě nedovede k nezájmu o půvaby světa, ani k netečnosti vůči vášním, ani ke klidu duše. Nenaleznu na ní žádný konec proměnlivosti bytí. Moje putování proto musí pokračovat, dokud nenajdu tu pravou cestu.“4

Pět mužů následuje Buddhu s přesvědčením, že je tento asketa dovede do onoho světa. On však ještě nedosáhl osvícení a s urputným odhodláním se izoluje v jeskyni nedaleko Rádžagrhy. Zapomíná na tygry, supy a hady hojně se vyskytující v této oblasti a hrouží se do přísného asketismu, který ho přivádí téměř na práh smrti. Jeho pět společníků znavených čekáním na učení, jež dosud nebylo zformulováno, Buddhu opouští a vysmívají se jeho záměrům. Mudrc pak pokračuje do oblasti Uruvéla, kde příjemnost krajiny, zelené údolí situované mezi dvěma řekami Nairaňdžaná a Mohana, kontrastuje se strohostí jeskyně. Jednoho dne potkává hráče na sitár a toto setkání inspiruje jeden z principů jeho budoucích učení: velmi silně napjatá struna se přetrhne a velmi uvolněná struna nebude správně vibrovat. Správný způsob je střední cesta. To samé platí pro tělo. Velmi intenzivní asketismus ho zničí a příliš mnoho potěšení mu bude bránit ve vibrování: správná je střední cesta.

Jakmile se zotavil z odříkání, které málem vedlo k jeho smrti, začíná Buddha znovu cestovat a navštěvuje několik různých oblastí.

Poté, co obdržel příznivé znamení, si vybírá jeden fíkovníkový strom, pod nějž usedá s končícím dnem a rozhoduje se zemřít tam, kde je, jestliže jeho meditace nepovede ke konci utrpení. Pralesní zvěř, z níž jsou vidět pouze oči na okrajích mýtiny, Mudrce pozoruje. Pohyby a zvuky utichají a celý vesmír očekává probuzení Buddhy, který sedí na polštáři z chladné trávy, jež pod ním během chvíle vyrostla.

Na tom místě Buddha zažívá démonické síly Máry, který se ho snaží přinutit, aby od svého obtížného úkolu ustoupil. Proč zachraňovat svět, nestačí zachránit sám sebe? Po dlouhé přehlídce démonských sil Mára neschopný oslabit Buddhovo odhodlání posílá Kamu, boha smyslné vášně, a ten asketovi nabízí krásu vlastních dcer.

Mára tváří v tvář tomuto neproniknutelnému odhodlání rozpoutává hrozivou bouři s hustým deštěm, hromy a blesky, aby narušil asketovu meditaci. Z oblohy padají meteority a šípy se mění v květiny, než spadnou kolem askety.

V průběhu první noci Mudrc vidí pět set padesát minulých existencí. Každá z nich je popsána v Džátace (Jataka), v Asii velmi oblíbené sbírce příběhů, která se používá k uvádění dětí do buddhistických učení:

Před dávnou dobou, když král Brahmadatta vládl Váránasí, byl Bódhisattva inkarnovaný do rodiny farmářů. Když dospěl, vydělával si na svou obživu farmařením.

V té době žil jeden kupec, který chodíval na trh se zbožím naloženým na zádech svého osla. Když dorazil na nějaké místo, sundal své obchodnické propriety z oslových zad, přehodil oslovi přes záda lví kůži a pustil ho mezi rýžová a ječná políčka.

Když osla zahlédli hlídači polí, řekli si:

„To je lev!“

A neodvažovali se k němu přiblížit.

Pak jednoho dne obchodník došel na okraj jisté vesnice, a zatímco si připravoval snídani, přehodil přes osla lví kůži a pustil ho do ječného pole. Hlídači pole považovali osla za lva, a aniž by se k němu odvážili přiblížit, běželi do vesnice, aby všechny zburcovali. Všichni vesničané vzali do rukou zbraně. Troubili na roh a tloukli do bubnu a s velkým rámusem se vrátili k poli.

K smrti vyděšený osel začal hýkat. Když pak Bódhisattva zjistil, že se jedná o osla, přednesl tuto první sloku:

To není řev lva,

ani tygra nebo pantera!

Převlečen v kůži lví

to jen nešťastný osel hýká.

Vesničané si uvědomili, že to je osel, a poté, co mu ranami holí zlámali kosti, odešli se lví kůží.

Pak dorazil obchodník. Když viděl, že jeho osel je na pokraji smrti, přednesl tuto druhou sloku:

Po dlouhou dobu tenhle osel

pojídat mohl zelený ječmen

převlečen v kůži lví,

však jeho výkřik ho uvrhnul v neštěstí.

Když tohle řekl, osel zemřel. Obchodník ho nechal na místě a odešel.5

V průběhu druhé noci Buddha objevuje spletitost univerza. Vidí galaxie, různá slunce, prostor, čas, hmotu a prázdnotu, jež ji stvořila. Vidí velké útvary na pokraji zániku, meteory, komety, živé hvězdy a mrtvé hvězdy. Tak, jako se duha rozprostírá po obloze, nekonečnost času se rozprostírá před ním: minulost a budoucnost, kosmická období vývoje a rozkladu. Životní cyklus se mu zjevuje na kosmické úrovni. Vidí, jak smrt plodí život, temnota světlo a neurčité formu v kontinuitě znovuzrození.

V průběhu třetí noci se mu jasně zjevuje království přírody a její zákony. Ničení života ve prospěch záchrany života, jako když mu jeho otec poprvé ukázal pluh prořezávající zemi, se mu nyní jeví v odlišném světle: lvice zabíjející gazelu, aby nasytila své mladé, jedná v harmonii s vlastní přirozeností, pták, jenž sezobává červa, a had, který polyká malé savce, nejednají proti vlastní přirozenosti.

V průběhu čtvrté noci se vynořují nové vize z těch, které předcházely, a odhalují utrpení a to, jak je výsledkem lidského života a neoddělitelným společníkem vnímání. Vidí strach člověka z jeho vlastní podstaty. Ve snaze uniknout z utrpení se člověk oddává smyslovému a mentálnímu potěšení, pouze ale znovu vytváří ještě větší utrpení. Hledání člověka se ubírá jedním směrem: chce se osvobodit od utrpení. Způsoby, které používá, jsou povrchní. Ani když se oddává náboženství, nenachází mír. Pak je Buddhovi odhalena vize Čtyř vznešených pravd.

Zlo je kontakt těla, mysli a vědomí, jenž vytváří iluzorní chápání světa.

Původem zla je osud, příčina znovuzrozování.

Ustání zla je ustáním touhy.

Život vedoucí k ustání zla je životem Osmidílné stezky: správného nahlížení, správného záměru, správného konání, správné řeči, správného způsobu obživy, správného usilování, správné všímavosti, správné meditace.

Následně Buddha znovu prochází Dvanácti překážkami, příčinami utrpení. Pak uskutečněním opačné cesty ukazuje cestu osvobození.

Cesta úplného vykoupení je nyní osvětlena. Buddha vstupuje do nejhlubší extáze. Osvícení ho osvobozuje od nutnosti jakéhokoli utrpení nebo dalšího znovuzrozování.

Země se dvanáctkrát otřásá, jeden dech proniká světem a světlo ho prozařuje. V tomto vzácném okamžiku veškeré zlé konání ustává. Každý cítí světlo v sobě. Zvířecí svět zůstává klidný, a zatímco božstva se radují, démoni bědují. A ve svém paláci Gópa nahlíží, že princ došel nejvyššího osvobození.

Zatímco je Buddha v extázi, zůstávají po sedm týdnů jeho tělo a mysl dokonale klidné. Zlomyslná božstva se ho však už pokoušejí donutit, aby se vzdal svého učení. Svého cíle dosáhl, tak proč setrvávat na této zemi kvůli šíření poselství o osvobození? Nirvána čeká!

Po devětačtyřiceti dnech Buddha ukončuje své rozjímání a rozhoduje se předat světu tajemství osvobození.

Hledá člověka, který má vznešenou mysl vhodnou pro úplné porozumění a uvažuje o mudrci Álárovi, bráhmanovi, jehož učení předtím následoval. Zjišťuje ale, že Álára již zemřel. Pak uvažuje o pěti žácích, kteří mu byli oddaní po šest let. Ti jsou v Jelení oboře v Benáresu.

Dostává se mu chladného přivítání. Dozvěděl se něco? Pak konfrontovaní se slovy někoho, u nějž jsou schopni rozpoznat alespoň jeho velikou skromnost, se otevírají Světlu.

„Já jsem Svatý, Dokonalý, nejvyšší Buddha. Naslouchejte mi, ó mnichové! Cesta úplného osvobození byla nalezena.“ Pak jim odhaluje Čtyři vznešené pravdy, Osmidílnou stezku a úskalí příčiny a následku.

Právě v Jelení oboře v Benáresu Buddha poprvé šíří své učení. Dnem a nocí se věrní shromažďují, aby si vyslechli toto převratné poselství.

Brzy Buddha shromažďuje šedesát žáků. Pak odchází z Jelení obory do Uruvély a na této cestě učí svou doktrínu tři muzikanty, kteří ho budou od té chvíle následovat a hrát extatickou hudbu, když on pronáší svá kázání.

Dary od laiků umožňují vybudování dvou sídel v Šrávastí a Rádžagríze (dnes Rádžgir, pozn. překl.), z nichž Buddha a jeho žáci budou neúnavně šířit doktrínu na sever a na jih.

V průběhu čtyřiceti let Buddhova vyučování počet jeho žáků stále narůstá. Od vesnice k vesnici, spolu se zázračnými uzdraveními, Buddha vede muže, kteří mu naslouchají, až k pochopení prázdnoty světa a prázdnoty jevů. Jak se jeho žáci postupně rozvíjejí, popisuje a prohlubuje Buddha své učení, které kulminuje v koncentračních a meditačních cvičeních, jež budou vysvětlena v následujících kapitolách. Pro ty, kteří mu naslouchají, vytváří ten nejryzejší nástroj, který může člověk využít pro své vykoupení, a ukazuje, že on sám vděčí za své odhalení zákona meditačním cvičením, jimž se věnuje. Významný úspěch, jehož Osvícený dosáhl, se neobejde bez probuzení nenávisti a žárlivosti. Dévadatta, nešťastný ze své porážky v době soutěžení předcházejícího svatbě Gópy a Siddhárty, se Mistra obzvlášť intenzivně snaží zdiskreditovat. Jeho machinace se však míjí účinkem. Pokouší se Buddhu zabít tak, že na něj pouští rozzuřeného slona zvyklého rozdrtit hlavu těm, kdo jsou odsouzeni k smrti. Pout zbavený slon se však při spatření Mudrce stává mírným.

Dévadatta zkouší další útočné taktiky, nikdy ale neuspěje.

Dévadatta však není jediným Buddhovým nepřítelem. Džainisté (též džinisté, pozn. překl.) také bojují proti buddhismu, který se vyvíjí paralelní cestou s jejich náboženstvím.

Jednoho dne Dokonalý dostává zprávu, že jeho otec se obává, že zemře dřív, než spatří svého syna a bude moct získat prospěch z jeho učení. Buddha doprovázený mnoha žáky se vydává do Kapilavastu. V počtu dvaceti tisíc lidí pozvolna postupují k malému království. Vše je vyzdobené a město čeká na návrat prince, jenž v posledním stadiu své pouti cestuje vzduchem. Dav vyhlíží světského krále a místo toho spatřuje nuzně oděného muže, unaveného životem plným vyučování a obtížného cestování. Samotný král je znepokojený vzezřením svého syna. Pouze Gópa chápe velkolepost svého manžela a té samé noci, když se s ním znovu setká, dosahuje osvícení, aniž by jí Buddha musel odhalit své učení. (Toto přímé předání bývalo v počátcích buddhismu dosti časté a Tibeťané říkají, že k němu ve výjimečných případech dochází i dnes, pokud jsou mistr a žák spojeni ve stejné prázdnotě.)

„Buďte soucitní a respektujte veškerý život, ať je jakkoli nepatrný. Potlačte v sobě nenávist, chamtivost a zlost.

Dávejte a přijímejte svobodně, neberte si ale nic nesprávným způsobem, prostřednictvím násilí, podvodu nebo nepravdivých tvrzení.

Vyhýbejte se drogám a nápojům, které jitří mysl.