MRAZENÍ

Copyright © 2020 by Flint Maxwell

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

Translation © Jan David, 2023

Cover © Zhivko P. Petrov, 2023

© DOBROVSKÝ s.r.o., 2023

twitter.com/knihydobrovsky

www.facebook.com/KnihyDobrovsky.cz

ISBN 978-80-277-3686-7 (ePub)

ISBN 978-80-277-3687-4 (mobi)

přeložil Jan David

Obsah

1

2

3

4

5

6

7

Pro Carmen, jejíž láska a podpora neznají mezí.

Když už si myslíte, že jste spadli na úplné dno, spatříte pod sebou další padací dveře.

MARISHA PESSL, Noční film

1

AVERY’SMILLS

❄f

Mrtvý muž hleděl do nebe.

Byl zpola zasypaný sněhem, tvář zkroucenou bolestí. Zeširoké rány uprostřed těla mu visely vnitřnosti. Trup mu pokrývala rozcupovaná červená zimní bunda azrozšklebených trhlin se sypalo tuhé peří. Co ho takhle… zřídilo? Přízraky? Nebo něco jiného?

Ať to udělalo cokoliv, pořádně se to na něm vyřádilo.

Chudák.

El aMia čekaly na parkovišti na můj signál. Vzpomněl jsem si, že mi oté červené bundě Mia říkala, než jsem se vydal hledat jednu zgaráží rezortu. Prý to nemůžu minout – aměla pravdu.

Jmenoval se Billy abyl to otec dítěte, co se Mie mělo narodit asi za měsíc. Už jsem se chtěl zeptat, jak umřel, ale udržel jsem se. Teď na to nebyl čas. Potřebovali jsme ten druhý skútr auž odsud vypadnout.

Napadlo mě, že toho chlápka možná zabila Mia aodmítá to přiznat. Taková věc jako zabití člověka svámi pořádně zacvičí. Pak jsem si však uvědomil, jak rozpustile se Mia chová, azapochyboval jsem, jestli by se vůbec obviňovala nebo měla špatné svědomí, obzvlášť vezmu-li vpotaz okolnosti. Při našem prvním setkání mi ukázala tu škaredou ranku na spodním rtu. Prý si ji vysloužila od Billyho– jeho silnou stránkou byl zřejmě pravý hák.

Znovu jsem se podíval na jeho tělo, na tvář strnulou děsem, anapadlo mě, že si tenhle chlápek možná zasloužil smrt. Ale nikdo, ani můj největší nepřítel, si rozhodně nezasloužil… tohle.

❄f

Tu noc, co jsem ji potkal, jsme se sMiou všichni trochu poznali. Šla se mnou na benzínku, kde jsme prošli rozbitými skleněnými dveřmi apřivítali nás El, Stone, Mikey aŽvejk. Všichni kromě psa měli zbraně.

Teda… říkat tomu zbraně je trochu silný slovo.

Jasně, dostat po hlavě zmrzlou dvoulitrovkou spritu, kterou se napřahovala El, by asi bolelo, ale bral bych radši to, než aby mě zastřelili nebo sežehli plamenometem zrepelentu, co jsme používali proti přízrakům.

Co se týká Stonea aMikeyho… jejich „zbraně“ byly… nenapadá mě lepší výraz než komické. Mikey před sebou mával laciným růžovým plastovým holítkem. Ve spěchu, aby našel něco, čím se může bránit, zapomněl vyndat čepele zplastového krytu. Když mu za to Stone vyčinil, Mikey jen pokrčil rameny ařekl, že je to lepší než nic. Já si tím tak jistý nebyl.

Stone se jedním bokem opíral opult, vlevé ruce svíral berli avpravé cosi, co podle něj byl pepřák. Ukázalo se, že je to osvěžovač vzduchu Půlnoční lilie. Plechovka byla tmavá, atak se podle Stonea snadno spletla. Když jsem se jeho marné snaze zasmál, přešel do defenzivy apronesl: „Beztak to bude aspoň štípat do očí. Chceš to zkusit, Grady?“

To jsem teda fakt nechtěl, takže jsem jim radši rychle představil Miu. Ustrašeně zvedla ruku ařekla: „Ahoj všichni. Ráda vás poznávám.“

Přes všechny ty vrstvy oblečení byste nepoznali, že je těhotná– vosmým měsíci. Pokud vůbec, tak by se vám mohla zdát trochu při těle, ale když jste se jí podívali do obličeje, vyhublého od nedostatku řádné stravy aspánku, sužovaného stresem, mohli jste jen hádat, čím to, že je tohle děvče shubenou tváří tak… oblé.

Tohle hádání právě zjevně probíhalo uStonea aMikeyho. Koukalo jim to zočí. Na rozdíl od nich nebylo El na Mie nic podezřelého, nebo prostě– na rozdíl od nich– neudělala to, co– musím to přiznat– udělá každej frajer, když kolem něj projde pěkná kost. Prostě si nemohli pomoct apřejeli ji pohledem od hlavy až kpatě. Za to může DNA, ne? Nebo náš mozek jeskynního muže, co neustále hledá potenciální družku? Těžko říct, ale já se vám snažím říkat jen pravdu pravdoucí, ata taky zajímala Stonea sMikeym.

Mia naneštěstí přistihla Stonea, jak na ni zírá. Ne zrovna dobrý první dojem. Zahleděla se na něj apronesla: „Řekla bych ti, aby sis mě vyfotil, ale to bych ti radši nakopala koule.“

„Co?“ zavrčel Stone hlasem, co najednou opravdu připomínal jeskynního muže.

„Zrovnas mě vpodstatě vojel vočima, ty čuně.“

Stone rychle obrátil pohled ke stropu. „No… to ne… nic takovýho jsem neudělal,“ aneohrabaně se uchechtl. „Jako by se ale stalo.“

Stoupl jsem si mezi ně, protože jsem věřil, že když dostane příležitost, dá mu Mia vážně ránu pod pás, handicap nehandicap, ařekl jsem: „Tak se omluv, kámo.“

Po chvíli Stone řekl: „Tak jo, omlouvám se, jo? Máš pravdu– zíral jsem na tebe.“

„Já taky,“ přidal se Mikey. „Taky se omlouvám.“

„Mikey?“ podivila se El šokovaně. „Seš nechutnej.“

Rozhodil rukama. „Co je? Nemůžu si pomoct! Jsem chlap a“– ztišil hlas– „ona je krásná.“

„Hele, vychladni, chlapečku,“ zašeptal Stone. „Neber si ji do huby, počkej, až si začne ona.“

Chvíli trvalo, než nám jeho narážka došla, aasi si dovedete představit, jak jsme zareagovali: hromadný sténání apotřásání hlavou.

„Sorry,“ uculil se Stone.

„Ale ne, věřte mi, já už si začala,“ ujistila je Mia.

„No super, takže umřu jako panic,“ naříkal Mikey.

Eleanor se otočila avyběhla pryč. „Tak jo, už jsem slyšela dost!“

„Vy se, kluci, nežinýrujete, co?“ zeptala se Mia súsměvem od ucha kuchu.

Stone přikyvoval. „Jo, radši si všechno řeknem… natvrdo.“

Mikey se kní naklonil azašeptal: „Chápeš, jo? Natvrdo–“

„Já jsem to pochopila. Nejsem starej páprda jako tady Grady stímhle prasákem.“ Uchichtla se apotřásla hlavou. „Ale jo, abych řekla pravdu, tak tuhle opravdovost oceňuju. Avduchu týhle opravdovosti bych vám teď, kluci, měla svěřit to svý tajemství.“ Šťouchla do mě loktem. „Grady už to ví. Je něco jako reinkarnovaná matka Tereza, nebo tak. Každopádně to na mně přes všechny tyhle hadry asi nepoznáte.“ Mávla rukou. „Myslím, že až vám to řeknu, měli byste hlasovat.“

„Hlasovat?“ zeptal se Stone azvedl hlavu. „Hlasovat očem?“

„Otom, jestli sváma budu moct zůstat.“

Ostatní si vyměnili zmatené pohledy apak se otočili na mě. Pokrčil jsem rameny– mé tajemství to nebylo.

Mia si rozepnula bundu ateatrálně vystrčila břicho.

„A… sakra,“ řekl Stone.

„Ty seš– těhotná?“ zeptal se Mikey šeptem.

„Vlastně ne. Jenom jsem přišla ztý hospody, co vní můžeš sníst všecko, co se do tebe vejde.“

Zasmál jsem se.

Mikey se poškrábal na hlavě apozvedl obočí.

Stone si dal ruku na pusu azašeptal: „Ta je těhotná jak hrom, kámo.“

Pár vteřin nato přišel Žvejk, postavil se na zadní azvědavě si Miu očichával. Přivolal jsem ho ksobě. Koukl jsem na něj, jako že To se nedělá, očichávat cizí lidi, on štěkl na souhlas ajá si ho přitiskl na prsa. Bůh ví, že jsem po pobytu vtěch mrazivých podmínkách potřeboval každej kousek tepla.

„To je úžasný,“ vzdechla Eleanor avpodstatě kMie přiskočila, rozzářená jako slunce, co jsme dřív znali. „Avkolikátým seš?“ Vzala si Miiny ruce do svých aMia se mírně odtáhla. Myslím, že spíš překvapením, než že by se urazila.

Stím, jak málo jsem toho věděl ojejí minulosti, jsem měl pocit, že pro ni je takovýhle mezilidský kontakt něčím cizím. Těžko se jí od začátku vánice dostalo podobného přátelského gesta, obzvlášť od Billyho, který se patrně opravdu nežinýroval, když ji zmaloval tak, že jí po něm zbyla ta ranka na vnitřní straně spodního rtu.

„Kousek po osmým,“ odpověděla Mia.

El vypískla aspráskla ruce. „To je vzrušující!“

Vzrušující to bylo, to jí neberu, ataky toho vzrušujícího kolem nebylo zrovna moc. Zároveň to ale bylo trochu… děsivý. Díky svému zázemí El ozdravotnictví něco věděla, ale těžko mohla rodit dítě. Učit se zknížek je jedna věc, dělat to ve skutečnosti je něco úplně jinýho.

Já bych to teda nezvlád avsadím cokoliv, že Stone sMikeym taky ne. Zbýval tedy Žvejk a… no jo. Budem nahraný, pokud neseženem řádnou lékařskou péči.

„Ehm,“ ozvala se Mia. „Taky jsem byla vzrušená. Teď už tolik ne, víš? Stím zasraným sněhem, co je všude kolem.“

„Ale ne, bude to dobrý.“ El ji znovu vzala za ruce azadívala se jí do očí. Ještě nikdy jsem Eleanor neviděl tak vážnou. „To ti slibuju, Mio.“

Mia už její pohled dál nesnesla, zadívala se na něco na podlaze ajen zamumlala: „Díky.“

„Hmmmm,“ odvětila El apotřásla hlavou. „Podívej se na mě, Mio.“

Mia ji zdráhavě poslechla.

„Všechno bude dobrý,“ řekla El apřejela pohledem po nás. Islepý by vjejích očích viděl nebezpečí, které nám hrozilo, kdybychom neodpověděli to, co chce slyšet. „Že jo, kluci?“

Jednohlasně jsme přitakali. Ale věřili jsme tomu? Mia to řekla nejlíp: Ehm…

Obě ženy se od sebe oddělily. Mia se mírně odvrátila, zvedla si ruku kobličeji asnažila se nenuceně otřít slzy, než stačí spadnout. Viděli jsme to všichni, ale nikdo to nekomentoval.

Mia si odkašlala. „Vy jste hodný, že jo?“ ujišťovala se. „Ochotný atak.“

Pozvedl jsem obočí. „Říkal jsem ti to.“

„Tak moment,“ opáčil Stone. „Myslel jsem, že budem hlasovat.“

El ho hřbetem ruky praštila do ramene. „Nevšímej si ho. Avítej do rodiny.“

❄f

Venku vAvery’sMills padal všude kolem mě sníh ajá hleděl na Billyho vykuchané tělo déle, než bych měl. Cítil jsem, jak mě pomalu opouští rozum (tedy to, co zněj zbylo, atoho nebylo moc). Lidská mysl není stavěná na takové hrůzy, apřesto jsem tam stál avnímal každý detail. Přesně jako uautonehody. Víte, že se tam nechcete dívat, ale nemůžete jinak.

Jako by mi oči zamrzly na místě. Myslím, že bych ani nedokázal mrknout. Vhlavě jsem vymýšlel všelijaké scénáře, jak se tohle asi mohlo stát, ale žádný mě nenapadal.

❄f

První společnou noc uložila El Miu do našeho malého tábořiště vprostřední uličce, zatímco já se pokoušel rozdělat další oheň. Chvíli to trvalo, ale povedlo se mi to. Jen co se vohni roztančily plamínky, skoro všechny naše obavy roztály. Tak příjemné bylo jejich teplo.

Vstal jsem aukázal na Miu. Byla opřená oregál. Na tváři se jí odráželo oranžové světlo apoprvé od chvíle, kdy jsem ji poznal, vypadala klidně.

„Skittles ahovězí jerky, že?“

„No jo, sakra. Málem jsem zapomněla!“ odpověděla Mia.

Luskl jsem prsty. „Jdu pro to.“

„Co to má…“ podivil se Stone, když jsem procházel kolem něj. „Skittles aJerky? To je nějaká vaše nová pornopřezdívka? Líbí se mi, jen ne tolik jako ta tvoje stará.“ Poklepal si na bradu aobrátil oči ke stropu. „Jakže to bylo?“

„‚Gaydy‘?“ odpověděl Mikey opatrně.

Stone se rozesmál. „Dost dobrý, Mikey, dost dobrý. Mě napadlo něco jako ‚Klackolízal Grady‘, ale tys to vystih’.“

„Už byste měli dospět,“ odtušila Eleanor. „Oba.“

Zuličky se sladkostmi, kde jsem zregálů vybíral Skittles, jsem zavolal: „Souhlasím sEl.“

„Vklidu, Grady. Jenom si děláme srandu,“ řekl Stone, ačkoliv hned nato zašeptal něco jiného, nejspíš nějakou další nepatřičnou anekorektní narážku na moji sexualitu, protože už se sMikeym zase začínali smát. Přidala se knim dokonce iMia. Zašel jsem za roh azaujal své místo ukbelíku sohněm. Eleanor se snažila skrýt úsměv. Stone musel říct něco pořádně vtipnýho, ale já už se neptal. Dost možná jsem to už stejně slyšel– anejspíš ještě uslyším.

Podal jsem Mie Skittles asušené hovězí. „Mohla by sis je rozehřát uohně, ať si nevylámeš zuby.“

Při pohledu do Miiných hladových očí jsem pochyboval, že vsobě najde tolik trpělivosti– ataky že ne. Roztrhla obaly ado pusy si nacpala několik Skittles apár kusů hovězího. Její čelist měla hodnou chvíli co dělat, aby všechno rozžvýkala, ale řekl bych, že to Mia po pár pokusech vzdala aprostě celé sousto spolkla.

Stone vypadal naprosto znechuceně. Dokonce musel potlačit dávení, které však podle mě jenom mistrně zahrál. Všechny ty předváděčky scén zHelžiny červené knihovny se vyplatily.

„Kristepane, vedle tohodle mi iCrown Apple přijde lahodná. Co to máš smozkem, že tě napadne jíst Skittles zabalený do plátku masa?“

Mia splnou pusou pravila: „Polib si,“ ikdyž to znělo spíš jako foifsy!

„Neshazuj to, když’sto ani neochutnal,“ řekl jsem Stoneovi, který okamžitě předvedl další nával, tentokrát přímo mně do obličeje. Mávl jsem si rukou před nosem azaglosoval, že je škoda, že si předtím nenastříkal do pusy Půlnoční lilii.

„Nechte ji bejt,“ napomenula nás El nazlobeně. „Jinak voba spíte venku.“

Stone ijá jsme ztichli.

Pár minut nato, jakmile jsme se poněkud zkrotili, jsem Miu poprosil, ať nám poví omístech, onichž mluvila venku. OMěstech světla.

„SBillym jsme asi měsíc zpátky bydleli vhotelu kus od silnice,“ začala Mia. „Nikdo tam nebyl, jenom my. Nic pěknýho, ale znějakýho důvodu se tam pořád ještě topilo avkuchyni byla hromada jídla. Dost na pár tejdnů. SBillym jsme vposteli koukali na dývko, co jsme našli ve ztrátách análezech. Nějaká gangsterka. Mafiáni, nebo tak něco– nic pro mě, ale na zabití času dobrý. Najednou jsme zhaly zaslechli nějaký bouchání. Billy popad’ pistoli aběžel dolů, já hned za ním, zabalená vhotelovým prostěradle avyděšená ksmrti.“

Aby nás trochu napínala, na okamžik se odmlčela. Všichni jsme pozorně poslouchali, naklonění kní, zvědaví, co bylo dál. Popravdě jsem nějaký příběh vážně potřeboval. Lechtivý romanťárny zHelžiny knihovničky už jsem číst nemoh’, atak se pomalu dostavoval absťák.

„Mysleli jsme, že je to jedna ztěch věcí. Já jim říkám přeludy. Jo, jo, já vím, že jim všichni říkáte přízraky nebo příšery, tak mi to odpusťte. Ale nic takovýho to nebylo. Zrovna trošku svítilo slunce – ajak víte, tyhle zmrdi světlo nesnášej.“

„Akdo to teda byl?“ zeptal se Mikey apřitáhl si kolena ktělu. Žvejkovy vypoulené oči vystouply ještě víc, jako by ho to taky zajímalo.

„Byli to ty zasraný Griswoldovi,“ odvětila Mia.

„Griswoldovi?“ podivil jsem se.

„Viděli jste Bláznivou dovolenou? Ten film sChevy Chasem atím šprtem ze Snídaňovýho klubu?“

Stone ajá jsme přikývli, Eleanor ho prý viděla, ale moc si ho nepamatuje (na což jsem řekl, že to musíme co nejdřív napravit) aMikey vůbec netušil, očem Mia mluví.

„Griswoldovi! Tak se vtom filmu jmenovala ta rodina, ne?“ řekla Mia amávla rukou, vníž držela prázdný pytlík od Skittles. „Ale to je teď fuk. Pojmenovala jsem je tak, protože mi je připomínali. Ataky proto, že jsem se nikdy nedozvěděla jejich příjmení. Prostě máma, táta advě děcka. Všichni měli veliký bílý starý bundy abatohy. Tomu menšímu děcku bylo tak šest nebo sedm asníh mělo skoro po bradu. Chudák malej. Cestovali na jih, když pár dní po začátku vánice vrádiu něco zaslechli. Vládní vysílání ouprchlickejch táborech. Říkali jim ‚Města světla‘ anejbližší bylo vKentucky, kousek od hranic Ohia.“

„Proč jste nešli snima?“ zeptal jsem se.

Přes Miin obličej se mihl stín nejistoty. Aniž by se na mě podívala, po delší odmlce odpověděla. „Tohle je místo upřímnosti, že jo?“

Eleanor přikývla.

Mia pokrčila rameny. „Takže bych asi taky měla bejt upřímná.“

Spotřásáním hlavy nám vyprávěla, jak tahle rodina zůstala na noc vhotelu, pár pokojů od toho, kde spala ona sBillym. Hodně se skamarádili. Dokonce se bavili otom, že se dají do kupy ana jih vyrazí společně. Zdálo se to mnohem logičtější než bezcílně bloumat zmrzlou pustinou ahledat úkryt, jídlo atrochu pohodlí.

„Jenže Billy,“ pokračovala Mia, „dostal nápad, že je vnoci okradem, až usnou. Já to nechtěla. Nebudu lhát atvrdit, že jsem ho prosila, ať to nedělá, ale byla jsem proti– Bůh mi je svědkem. Možná jsem se měla víc snažit aGriswoldovy varovat, ale neudělala jsem to.“ Roztěkaně si přejela jazykem přes spodní ret. „Billyho jste prostě nechtěli naštvat.“

„Okradli jste je?“ ptal jsem se.

Mia se mi podívala do očí aodpověděla. „No, já jim nic nevzala ani jsem je nesvázala. Ale stála jsem tam apřihlížela tomu, akaždopádně jsem pak několik dní jedla jejich jídlo anosila jejich rezervní oblečení, bez jakýchkoli výčitek. Billy mě přesvědčoval, že na tom není nic nefér, protože při konci světa se na nic takovýho nehraje.“

Chvíli nikdo nepromluvil… dokud ticho nepřerušil Stone. Vtom vynikal.

„Takže… hádám, že okradeš inás?“

„My toho moc nemáme,“ řekla El. „Vlastně skoro nic.“

„Já mám jedny spodky tak dva tejdny,“ dodal Mikey, čímž rozbil vážnost, kterou svým příběhem Mia nastolila. Všichni jsme se rozesmáli. Já se rozesmál tak, že mě pak snad dvě hodiny bolelo břicho.

Stone řekl: „Počkej, Mikey. Dva tejdny? Vždyť jsme zHelžina domu pryč tak den– jestli vůbec.“

Mikey pokrčil rameny. „To byl… fór.“

Já bych ale řekl, že nebyl.

„To není uMikeyho nic novýho,“ přihodila si El. Mikey na ni vytrčil prostředníček– tenhle zlozvyk se musel naučit od Stonea aode mě. Místo aby se urazila, tak mu Eleanor gesto oplatila.

„Tak mě nevyhodíte?“ pronesla Mia po chvíli. „Za to, že jsem takovej mizera?“

Odkašlal jsem si avzpomněl si na toho mrtvého chlapce, na Eda Harka, na Jonase ležícího na podlaze vkuchyni, jak se mu ztěla řine krev ana dlaždicích tvoří nachovou kaluž. Potřásl jsem hlavou.

„Všichni děláme věci, na který nejsme pyšný. Takovej je život. Je to nevyhnutelný.“

„Jo,“ přisvědčil Stone. „Tejden předtím, než se tohle všechno stalo, jsem dodávkou přejel sviště afurt se kvůli tomu cejtim jako kus hovna.“

Svůj příběh jsem jí nevyprávěl. Ten mrtvý chlapec patřil do mé minulosti ajá chtěl, aby tam zůstal, ať mi ho přízraky budou připomínat sebečastěji.

„Vidíš?“ řekl jsem. „Jediný, co můžem udělat, je hodit to za hlavu asnažit se bejt lepší než předchozí den.“

„Tos řekl hezky,“ pochválila mě El.

„Áááá, promluvil filozof Grady!“ vykřikl Mikey.

Stone se ušklíbl. „Spíš něco jako starej dobrej Rogers. Člověče, kdes tu větu sebral? Vjedný ztěch holčičích knížek, cos čet’ uHelgy?“

„To myslíš ty knížky, cos znich tuhle sMikeym předváděl scénky vparuce, sfalzetem atak?“ odvětil jsem, uculil se amrkl na Stonea. Okamžitě zmlknul.

„Tak prrrr,“ zarazila nás Mia azvedla před sebe ruce dlaněmi knám. „Vjakejch zvrácenostech to tady jedete, pánové?“

Eleanor jí to vysvětlila oněco víc, ke značné nespokojenosti Stonea sMikeym. Mia to nepobrala, aabych řekl pravdu, já taky ne. Čas uHelgy jsme ale museli nějak strávit. Přimělo nás to ksmíchu aodpoutalo nás od všeho zlého. Aspoň na chvíli.

Nedlouho poté jsme usnuli. Jako první překvapivě odpadla Mia. Čekal bych, že bude spát sjedním okem otevřeným, ale místo toho zařezávala jak motorovka. Nevadilo to mně ani nikomu jinýmu.

Jednou zmnoha věcí, co na týhle apokalypse nenávidím, je to ticho. Asi už jsem to říkal, ale já ho nenávidím tak moc, že to prostě musím zopakovat.

Měl jsem vplánu zůstat vzhůru ahlídkovat, ale Stone otom nechtěl ani slyšet avzal to za mě. Stejně jsem byl tak unavenej, že bych nejspíš do hodiny usnul, avšichni jsme věděli, jak nebezpečný by to bylo. Zvlášť poté, co na nás Mia rachotem svého skútru určitě připoutala pozornost přízraků. Nic takového se však zjevně nestalo. Žádné volání ze tmy, vzávějích žádná zjevení, mrtví chlapci ani šílení doktoři třímající injekci velkou jako meč. Prozatím jsme na téhle opuštěné benzínce byli vbezpečí.

Eleanor mi zatřásla ramenem. Stála nade mnou ave tváři měla zasmušilý úsměv. Pochopitelně jsem čekal špatné zprávy. Když žijete ve světě, kde existují jen špatné zprávy, váš mozek si odvykne uvažovat nad možností, že taky existují ty dobré– nebo aspoň neutrální.

„Hmmmm?“ zabručel jsem ospale.

Následovalo těch několik známých, apřece pokaždé jakoby nových vteřin, kdy jsem nevěděl, kde jsem. Pak se ale probral izbytek mého těla ado kůže se mi zakousl chlad. Ta nejhorší odpověď na moji nevyřčenou otázku. Není nic strašnějšího než probudit se do zimy. Ač jsem to zažíval už několik dní, věděl jsem jistě, že na tohle si nikdy nezvyknu.

„Stone aMikey rozjeli jedno ztěch čerpadel,“ řekla El. „Jde to pomalu, ale už mají naplněnej jeden kanystr. Teď makaj na těch ostatních.“

„Proč’smě nevzbudila?“

El se zamračila. „Potřeboval ses vyspat. Včera večer jsi byl jak zombie.“

„Byl jsem vpohodě,“ namítl jsem.

„Jestli tím vpohodě myslíš, že ses choval jak sjetej, tak to potom jo.“

Občas jim prostě musíte říct to, co chtěj slyšet. Isami sobě.