Copyright © 2022 by Vishen Lakhiani

This edition published by arrangement with Rodale Books,

an imprint of Random House, a division of Penguin Random House LLC

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

Translation © Olga Polišenská, 2023

Cover © Daniel Pocar, 2023

© DOBROVSKÝ s.r.o., 2023

twitter.com/knihydobrovsky

www.facebook.com/KnihyDobrovsky.cz

ISBN 978-80-277-3539-6 (ePub)

ISBN 978-80-277-3540-2 (mobi)

Vishen Lakhiani

METODA

ŠESTIFÁZOVÉ

MEDITACE

přeložila Olga Polišenská

Obsah

Předmluva

Úvod

JAK ZAČÍT

Kapitola 1

Kapitola 2

Kapitola 3

Kapitola 4

Kapitola 5

Kapitola 6

Kapitola 7

Slovo závěrem

Přepis audio nahrávky šestifázové meditace

Poděkování

Poznámky

Haydenovi a Eve. To především.

A také mé rodině, Kristině, Roopi, Ljubov, Mohanovi, Virgovi.

Mým kolegům v Mindvalley a všem skvělým autorům

a studentům z celého světa, pro které to vše tvoříme.

Předmluva

19. září 2019 mi přišlo několik zpráv od přátel:

Ahoj, gratuluji, zrovna jsem to četl vnovinách!

Musíš na sebe být tak pyšný.

To je skvělé!

Právě jsem se probudil. Počkat, cože?

Neměl jsem nejmenší tušení, kčemu mi to gratulují. Pro mě to byl další obyčejný den, podobný těm předešlým. Posadil jsem se na posteli ve svém tehdejším bytě vKuala Lumpur vMalajsii, chvilku jsem meditoval, připravil si proteinový nápoj, osprchoval se, zavolal si Uber avyrazil do práce.

Ale přicházely další zprávy.

Nakonec se ukázalo, že se mé jméno opravdu to ráno vnovinách objevilo– ato vsouvislosti svýhrou na US Open.

Ikdyž– já osobně nic nevyhrál.

Zato kanadská teenagerka rumunského původu Bianca Andreescuová ano. Vnervy drásajícím finále porazila Serenu Williamsovou, získala svůj první grandslamový titul asvět jí ležel unohou.

Navíc tato devatenáctiletá nezdolná bojovnice vyprovodila Serenu zkurtu neuvěřitelně laskavým, pozitivním ajemným způsobem. Podala jí ruku, adokonce se ji snažila utěšit!

Když se to dozvěděli novináři, byli ohromeni jejím talentem ivyzrálostí anemohli se nezeptat: „Jak jste to dokázala?“

Bianca se prý jen usmála aodpověděla: „Hned vám to ukážu!“

Ana tomto místě vstupuji do děje já. Bianca vytáhla telefon aukázala jim mou první knížku Kód kvýjimečnosti.

Ve svém prvním bestselleru jsem se zmínil opraxi šestifázové meditace aBianca se po přečtení knihy přihlásila na seminář otéto meditaci, protože ji chtěla začít systematicky využívat ke zvýšení výkonnosti ake zlepšení života. Každý den si vizualizovala své vítězství na US Open (což je cvičení, které se naučíte ve 4. fázi). Avidíte, kam to dotáhla.

Vyhrajete ivy po přečtení mé knížky US Open? Pravděpodobně nikoliv. Vnásledujících kapitolách se nedozvíte, jak vyhrát tenisový zápas. Ale mohu vám slíbit, že se naučíte vyhrávat vživotě adobývat cíle, které jsou pro vás osobně nejdůležitější.

Bianca je jedním zmiliónů lidí, kteří využívají šestifázovou meditaci ktomu, aby se cítili ajednali co nejlépe aaby dokázali neuvěřitelné věci.

Navíc není jediným významným sportovcem, který používá šestifázovou meditaci. Dalším je například člen Síně slávy NFL Top 100 Tony Gonzalez, který tuto meditaci doporučuje hned vněkolika novinových článcích. Stejně jako Reggie Jackson zLA Clippers acelá jeho rodina (na rozhovory se všemi těmito úžasnými lidmi se můžete podívat na mém instagramu @vishen).

Ale šestifázová meditace není pouze pro sportovce. Praktikují ji také umělci, hudebníci, zpěváci aherci, včetně hollywoodských hvězd, které jste jistě viděli vnejednom filmu.

Patří mezi ně například zpěvák askladatel Miguel, autor alba War & Leisure. Časopis Billboard uveřejnil fascinující článek snázvem „Rozhovor sMiguelem otom, jak se před koncerty pomocí meditace propojuje sfanoušky“ (Miguel Talks Connecting with Fans Through Meditation Before His Shows), kde se píše otom, jak zpěvák scelým týmem před velkými koncerty medituje. „Ojakou meditaci jde?“ zajímal se Billboard.

„Jedná se ošestifázovou meditaci pod vedením Vishena Lakhianiho, která vás provede vědomím, vděčností, odpuštěním, tříletými aspiracemi, vizualizací vašeho dokonalého dne atd. Celá meditace trvá asi dvacet minut,“ odpověděl Miguel.

Důvod, proč rockové hvězdy asportovci provádějí šestifázovou meditaci, je ten, že okamžitě vidí její výsledky. Ať už jsou měřítkem ovace publika, nebo dosažení lepšího skóre na závodech, všichni usvého výkonu pozorují stejné zlepšení.

Jste významným sportovcem nebo umělcem? Možná ne. Ale máte sny acíle, které chcete vživotě uskutečnit? Pravděpodobně ano.

Možná jste se nikdy nepovažovali za podnikatele, ale můžete se jím stát. Možná jste kreativní, dokážete měnit věci klepšímu apouze čekáte na svou příležitost.

Váš úspěch třeba nebude tak výrazný jako vpřípadě Biancy. Během dne nebudete mít kdispozici výsledkovou tabuli arozhodčího, který by sledoval každý váš pohyb. Ani živé publikum, které by tančilo atleskalo vašemu výkonu. Ale všimnete si toho. Možná nejdříve zaznamenáte postupný nárůst tržeb. Nebo si uvědomíte, že čím dál častěji pracujete ve stavu naprostého vytržení. Možná budete na konci dne překvapení, kolik jste toho sminimálním úsilím zvládli aže se navzdory tomu cítíte plní energie. Pro mnoho manažerů agenerálních ředitelů se šestifázová meditace stala nejdůležitější každodenní praxí.

Dejte na má slova: po přečtení této knížky budete mít vruce všechny prostředky ktomu, abyste žili lépe, úspěšněji ašťastněji než dřív. Avaše okolí si toho všimne.

Jsem proto nesmírně rád, že vás mohu tuto meditaci naučit.

Co to tedy vlastně ta šestifázová meditace je? Hned na začátku je především třeba zbavit se všech představ otradiční meditaci. To šestifázová meditace není.

Jedná se spíše osérii vědecky podložených mentálních postupů, které si přehráváte vhlavě, takže díky tomu následně dokážete změnit způsob, jakým přemýšlíte osobě aosvětě.

Než se však do oněch šesti fází ponoříme hlouběji, chtěl bych vám vyprávět otom, jak se mou vášní stala lidská mysl, ato natolik, že jsem založil Mindvalley, jednu znejvětších světových společností voblasti osobního růstu alidské transformace.

Bill Gates, Microsoft azatuchlá pohovka

Na začátku bych rád zdůraznil, že jsem se nikdy nechtěl stát instruktorem meditace. Můj život se neubíral cestou „spirituality“ aani na vteřinu jsem nepřemýšlel otom, že bych se někdy živil psaním bestsellerů na téma lidského potenciálu.

Pocházím zMalajsie avyrůstal jsem ve veliké hinduistické rodině, která si nade vše cenila akademického vzdělání. Pokud jste stejně jako já potomkem indických přistěhovalců, tak dobře víte, že máte na výběr ze čtyř možností: můžete se stát inženýrem, doktorem, právníkem, nebo černou ovcí rodiny. Nic jiného nepřichází vúvahu.

Nikdy nezapomenu na pohled, který na mě můj dědeček upřel během jedné nedělní projížďky autem. Bylo to vdobě, kdy Indii navštívil Bill Gates, ashodou okolností také vdobě, kdy jsem měl učinit dosud nejdůležitější rozhodnutí ve svém životě: jaký obor půjdu studovat na univerzitu.

Tvář Billa Gatese byla všude, na každém televizním kanále, ve všech novinách. Inspirován rozhlasovým vysíláním, které se linulo zreproduktorů, prožil můj dědeček okamžik prozření, aovlivnil tak moje rozhodnutí otom, jakých bude následujících pět let mého života.

„Vishene,“ řekl asnadějí se mi podíval do očí. „Musíš být bohatý jako Bill Gates! Musíš pracovat spočítači!“

Byl jsem tehdy obrýlený puberťák, který měl většinu svého dosavadního života problém se sebevědomím, atak mohu čestně prohlásit, že více než co jiného jsem toužil něčím se blýsknout. Vlétě roku 1999 jsem se tedy přestěhoval do Spojených Států azapsal se na program počítačového inženýrství na Michiganské univerzitě, která tehdy patřila mezi pět nejlepších univerzit voboru informatiky na světě. Poté, co jsem se naplno ponořil do amerického univerzitního života (je třeba ktomu něco dodávat?) anásledně dokončil studia, se na mě usmálo štěstí. Sny mé rodiny se staly skutečností: nastoupil jsem na stáž ve společnosti Microsoft vRedmondu ve státě Washington.

Ano, opravdu jsem pracoval pro Billa Gatese. Ale jak už jste asi uhodli, dlouho jsem se tam neohřál. Vlastně jsem se nechal záměrně vyhodit. Adošlo ktomu takhle.

Po dvou měsících jsem se navzdory nadšení své rodiny asvému chvilkovému pocitu zadostiučinění cítil mizerně.

Každé ráno po probuzení jsem přepnul do režimu autopilota. Adalší den znovu. Ačkoli jsem se stal „úspěšným“, moje duše se kvůli neustálé monotónnosti hroutila. Vzpomínám si, jak jednou Bill Gates pozval všechny nové zaměstnance do svého úžasného sídla svýhledem na Washingtonské jezero. Všichni mí kolegové se kolem něj shlukli aon nám usvého grilu servíroval čerstvě opečené hamburgery. Všichni tam stáli celí rozzáření atoužili potřást rukou svému hrdinovi. Byl jsem mezi nimi jediný, kdo to nedokázal. Věděl jsem, že mezi ně nepatřím. Bill byl skvělý hostitel aúžasný člověk. Ale jeho svět nebyl pro mě.

Rozhodl jsem se, že odejdu, ale vnoci jsem se budil zbrocený studeným potem vobavách, jaké zklamání to bude pro mou rodinu. Nemohl jsem prostě jen tak odejít. Muselo to vypadat, že se nejedná omou volbu. Proto jsem vymyslel plán, jak se nechám vyhodit.

Zavřel jsem se do kanceláře ahrál hru Age of Empires tak dlouho, dokud si toho někdo nevšiml. Dětinské, já vím. Nicméně za „hraní počítačových her vpracovní době“ jsem byl oficiálně propuštěn.

Následně jsem se celý rozzářený přestěhoval do Silicon Valley, dychtivý zbohatnout adělat to, co mě skutečně baví. Začnu podnikat! Nevěděl jsem sice přesně včem, ale byl jsem plný ničím neopodstatněného optimismu. Byl jsem skálopevně přesvědčený, že mě čeká úspěšná kariéra. ASilicon Valley bylo pro čerstvé absolventy informatiky tím, čím byl Hollywood pro začínající herce. Byl jsem na správném místě.

Jen se mi nepovedlo načasování. Pár měsíců poté, co jsem se přesunul do Silicon Valley, propukla internetová horečka. Vdubnu roku 2001 bylo ze dne na den propuštěno čtrnáct tisíc lidí. Shodou okolností se jednalo přesně oten měsíc, kdy jsem se rozhodl rozjet svou společnost. Takže ne zrovna ideální situace na prodej mých nápadů. Pro mé ego to byly špatné zprávy. Ale ještě horší zprávy to byly pro můj bankovní účet.

Měsíce příprav na rozjezd mé společnosti byly úplně kničemu. Pomalu mi začínaly docházet prostředky abrzy jsem měl sotva na nájem.

Musel jsem začít šetřit, proto jsem se odstěhoval daleko od Valley ausadil se vuniverzitním městečku Berkeley vKalifornii. Na účtu jsem měl necelých 2 000 dolarů avyhlídky na zaměstnání pro změnu vůbec žádné.

Naštěstí jsem sehnal ubytování, které jsem si mohl dovolit– rozkládací pohovku jednoho studenta. Je to tak, neměl jsem peníze ani na vlastní pokoj. Ale díky společným známým jsem se vbaru seznámil se studentem, který mi za 200 dolarů měsíčně nabídl podnájem.

„Míváš tu často… podnájemníky?“ zeptal jsem se sobavami, když jsem položil svá zavazadla na pohovku aopatrně se na ni posadil azkoušel, zda unese mou váhu. Pohovka to byla přinejmenším velmi pochybná.

„No jasně, kámo. Pořád se tu střídají. Jak myslíš, že bych jinak zaplatil školné?“ zasmál se.

Věnoval jsem mu zdvořilý úsměv. Vbatohu na pohovce jsem měl celý svůj dosavadní život. Byl tam veškerý můj majetek. Dlužil jsem 30 000 dolarů, počáteční peníze, které jsem získal od svého otce, jsem utratil amé vyhlídky nebyly růžové. Brzy jsem si uvědomil, že ani smým diplomem počítačového inženýra anezdolným odhodláním se nestanu podnikatelem přes noc aže ani tato květovaná pohovka se sama nezaplatí. Potřeboval jsem peníze, ato rychle.

Musel jsem zapomenout na své sny opodnikání anajít si práci. Ale nemohl jsem žádnou sehnat. Kvůli internetové horečce byla místa vzácnější než kdy dříve.

Každé ráno jsem se budil celý rozlámaný ado omrzení rozesílal další kopie svého životopisu vzoufalé naději, že mě nakonec někdo zaměstná. Můj život byl vtroskách anikam jsem se neposouval.

Nakonec, po osmi měsících utrpení, kdy má pýcha byla úplně na dně, se na mě usmálo štěstí.

Díky známosti jsem dostal nabídku na pohovor pro malý start-up, který prodával kancelářský software právnickým firmám. Ekonomická situace byla nadále špatná avětšina firem nechtěla platit ani minimální mzdu. Přečetl jsem si e-mail snabídkou.

Ale ne.

Byla to práce pro call centrum. Prodej po telefonu, to byla má nejhorší noční můra. Proboha, mám přece titul zelektroinženýrství ainformatiky zprestižní Michiganské univerzity.

Ateď se mám stát jedním ztěchhle lidí? Ale copak jsem měl na výběr? Kdybych tu práci nechal být, nějaký jiný rádoby úspěšný podnikatel by zaujal místo na mé flekaté pohovce ajá bych se musel se staženým ocasem vrátit domů do Malajsie.

Tak jsem tu práci vzal.

Mou hlavní pracovní náplní bylo vytáčet telefonní čísla stovek právníků zcelých Spojených států vnaději, že je přesvědčím aoni si pro správu své společnosti objednají náš software. Každé ráno mi byla přidělena nějaká oblast– řekněme třeba San Antonio vTexasu. Posnídal jsem tedy trochu mizerných cereálií apoté se vydal do veřejné knihovny vSan Francisku. Celý rozlámaný po další bezesné noci na mé drahé zatuchlé pohovce jsem se na delší chvilku posadil ke Zlatým stránkám pro oblast San Antonio. Vzal jsem do ruky sešit apero avypsal si telefonní čísla všech místních advokátů od Ado Z. Ty jsem pak popořadě obvolával.

Takže já, malajský kluk jménem Vishen Lakhiani, jsem uprostřed rušného pracovního dne vyrušoval právníky skamennými tvářemi apokoušel se prodat jim software. Umíte si představit, jak mě to asi bavilo.

Práskání telefonem, křik anadávky se staly mým denním chlebem. Ato nemluvím otom, že většina právníků je dost dobrá vlingvistice. Mnohým nestačilo, že mě poslali kamsi. Kdepak. Značná část znich to pojala velmi poeticky akreativně. Předestírali přede mě nejrůznější druhy vzrušujícího středověkého mučení, které zahrnovaly neživé předměty, jako jsou násady od koštěte anohy od židlí. Jejich proslovy mě ještě dlouho strašily ve snech.

Nejdůležitější lekce, jakou jsem kdy dostal

Selhal jsem abyl jsem si toho vědom. Podařilo se mi uvíznout vdalším zaměstnání, které jsem nenáviděl, anavíc jsem bral jen zlomek původního platu. Americký sen mě zase sežvýkal avyplivl.

Atak jsem udělal to, co by vmé zoufalé situaci udělal každý. Odložil jsem svou čínskou polévku ze sáčku aobrátil se na Google: nejžhavější anejtajemnější nový vyhledávač své doby. Ještě pořád nás všechny fascinovalo, že znal odpověď na každou otázku, kterou jsme mu předhodili.

Proč můj život nestojí za nic?

Důležité aano, poněkud pesimistické. Hledej anajdeš. Google mi uvedl řadu důvodů, proč je život na nic. Ťukal jsem dál.

Proč nesnáším svou práci?

Google mi znovu vyjmenoval všechny důvody, proč lidé vdnešní době nesnáší svou práci. Bylo to velice depresivní.

Pouze 15 % zmiliardy lidí, kteří na světě pracují na plný úvazek, baví jejich zaměstnání. VUSA je to výrazně lepší, práce baví asi 30 % lidí, ale to stále znamená, že přibližně 70 % amerických zaměstnanců neprojevuje nadšení.

Páni. Alespoň vtom nejsem sám. Hledal jsem dál.

Pořád ta samá písnička– život je těžký, práce ho ještě víc komplikuje atak pořád dokola.

Ale pak jsem na něco narazil. Na něco, co by mohlo být slabým světýlkem na konci tunelu.

Meditační seminář pro zlepšení pracovního výkonu, Los Angeles.

Dobrá…

Klik.

Slibovali toho poměrně hodně. Absolventi semináře prý své zboží prodávají lépe achytřeji, mají pozitivnější vztah kpráci adosahují výrazného kariérního postupu. Opravdu by mohla meditace zlepšit mé prodeje? Zaujalo mě to. Koneckonců, neměl jsem co ztratit ajediný, kdo si všimne mé nepřítomnosti, bude mizerná pohovka, na které jsem se každou noc převaloval.

Rozhodl jsem se chytit příležitost za pačesy ajít do toho. Koneckonců, když se mi to nebude líbit, můžu vždycky zařadit zpátečku avrátit se domů.

Nasedl jsem na letadlo, utratil zbývajících pár peněz za motel, hodil do sebe levné kafe, vyrazil na meditační seminář… ato, co mě tam čekalo, bylo jako zlý sen.

Byl jsem tam sám.

Byl jsem jediným studentem vmístnosti.

Lektorka pokrčila rameny ařekla mi, ať si někam sednu.

Vduchu jsem se připravil na nejhorší apředstavil si, že teď zapálí vonné tyčinky, obklopí mě krystaly apožádá, abych zazpíval nějakou mantru. Sobavami jsem se posadil.

Ale nebylo to vůbec tak zlé, jak jsem se děsil. Ukázalo se, že tato meditační technika je ve srovnání spraktikami sahajícími hluboko do minulosti, relativně nová. Vytvořil ji odborník na meditace zTexasu jménem José Silva, který svůj seminář příznačně pojmenoval „Silva Ultramind“ (Silvova ultramysl). Jeho vědecko-duchovní dar světu byl v70. a80. letech nesmírně populární ajá se ho měl nyní naučit vindividuální lekci.

AAmanda (jméno bylo změněno) se měla stát mým průvodcem. Amanda pracovala voblasti prodeje léčiv amůžu říct, že peníze zní byly cítit na míle daleko. Elegantně oblečená, cool avyrovnaná, se značkovými brýlemi na špičce nosu, okamžitě zbořila všechny mé stereotypní představy omeditacích. Myšlenku na to, jak odtud vyklouznu zadním vchodem, jsem nechal plavat.

Během jediného semináře mě provedla celým systémem Silva Ultramind. Za pouhý jeden den jsem se spřehledem naučil, jak si pomocí meditace navodit změněný stav mysli.

Dozvěděl jsem se, že odkazem Josého Silvy světu (zemřel vroce 1999) bylo zbořit tradiční model pasivní meditace pomocí technik programování mysli. Už nešlo oto, vyčistit mysl azapomenout na problémy. Šlo spíše opřeměnu problémů na projekty. Naučili jste se speciální duchovní cvičení, kterými jste naprogramovali svou mysl stejně, jako byste programovali počítač. Mohli jste vymazat špatné návyky, uspíšit uzdravení, adokonce uskutečnit své sny. Silva tento přístup nazval „aktivní“ meditací, čímž ji odlišil od tradičnějších „pasivních“ přístupů.

Ze semináře jsem odcházel spocitem klidu, který jsem nikdy předtím nezažil. Neměl jsem tušení, že by meditace mohla být tak užitečná. Stejně jako jsem netušil, že nás vbudoucnu čeká exponenciální nárůst zájmu ovědecké studium, kterak pomocí meditace zvýšit vlastní výkonnost.

Vrátil jsem se tedy do San Franciska azačal svlastní meditační praxí. Meditoval jsem od té doby každý den (trošku se ztoho stala posedlost, pravda) apoužíval jsem všechny techniky, které mi Amanda ukázala. Kdyby to nezabralo, neměl bych další měsíc zčeho zaplatit nájem, takže jsem do toho dal opravdu všechno.

Každé ráno jsem si sedl avduchu vizualizoval, jak se mé prodeje zdvojnásobily. Už dopředu jsem prožíval vzrušení aoslavoval svůj úspěch, jako by to byla hotová věc. Zhluboka jsem dýchal anapojil se na svůj nově nalezený vztah kvnitřním pocitům. Začal jsem tiše naslouchat svému vnitřnímu hlasu, abych ho mohl následně využít ve své práci.

Především jsem se rozhodl neobvolávat právníky popořadě podle seznamu ve Zlatých stránkách. Místo toho jsem se zklidnil, přešel do stavu meditace, naladil se na svou intuici apřejížděl prstem po telefonním seznamu; když jméno působilo „správným dojmem“, zastavil jsem se avytočil číslo. Na konci prvního týdne se počet mých uzavřených smluv zdvojnásobil.

Pomocí meditace jsem se navíc zbavil stresu, takže jsem byl od začátku vpohodě. Použil jsem svou nově nalezenou energii aempatii ktomu, abych se každému, kdo zvedne telefon, věnoval pečlivě, amé vztahy se zákazníky se zlepšily jako mávnutím kouzelného proutku. Ahádejte, co se stalo.

Odva týdny později se mé prodeje opět zdvojnásobily.

Ale tím to neskončilo. Zapojil jsem techniku zvanou mentální obrazovka (povíme si oní víc ve 4. kapitole) apřidal jsem kreativní vizualizaci.

Za další měsíc se mé prodeje znovu zdvojnásobily.

Během následujících čtyř měsíců jsem byl třikrát povýšen. Dotáhl jsem to na zástupce ředitele marketingu. To mi ale nestačilo. Požádal jsem zakladatele společnosti, abych mohl řídit jeho zatím neexistující oddělení pro rozvoj obchodu.

Byl jsem ve své práci tak úspěšný, že mi zakladatel společnosti nakonec svěřil obě pozice. Vishen Lakhiani, šestadvacetiletý viceprezident marketingu amanažer rozvoje obchodu.

Mému šéfovi vrtalo hlavou to samé, co vám.

„Jak to sakra děláš, Vishene?“ zeptal se mě se svraštělým obočím azkříženýma rukama.

„Meditace aintuice,“ odvětil jsem mu. Následovalo dlouhé ticho.

„No to je pěkná kravina, ale… pokračuj vtom, ano?“

Nepříjemný vedlejší účinek meditace

Zůstal jsem ve firmě dalších osmnáct měsíců, zlepšoval své meditační schopnosti adosáhl astronomického počtu prodejů. Ale během té doby se něco změnilo.

Já.

Víte, když začnete meditovat, stane se vám něco nepříjemného.

Stanete se lepším člověkem.

Začnou vás vživotě zajímat ijiné věci, než jak zbohatnout audělat dojem na rodiče. Když pravidelně meditujete, přesune se pozvolna váš zájem od vašeho ega kpodstatnějším věcem. Nejčastějším, ikdyž nečekaným vedlejším efektem meditace je, že vám víc, než jste si kdy dokázali představit, začne záležet na lidstvu.

Takže po pár letech utéhle softwarové společnosti jsem se cítil zduchovního pohledu poněkud… ošizený.

Byl jsem „úspěšný“, ale zároveň jsem si palčivě uvědomoval, že moje práce postrádá skutečnou hodnotu. Vživotě přece musí jít ovíc. Pomohl jsem doopravdy někdy někomu? Co tu po mně zbude? Můžete si omně myslet, že jsem hippie, stoupenec hnutí New Age nebo prostě blázen…, ale já se rozhodl, že se (znovu) vzdám své dobře placené práce. Atentokrát vykonám pro lidstvo něco záslužného.

Když mě meditace dovedla až sem, tak se zkusím znovu spolehnout na to, že mi ukáže správnou cestu.

Takže jsem oměsíc později seděl před počítačem apřemítal osvé další velké kariérní změně. Dostavil se blok nejvyššího řádu: existenciální krize. Přirozeně jsem opět udělal to, co by na mém místě udělal každý.

Vygooglil jsem si otázku:

Jak můžu změnit svět?

Avzápětí na mě vyskočil tento citát:

Pokud chcete změnit svět, změňte vzdělání. Nelson Mandela

Páni. To tedy byla rychlost. Díky, Nelsone.

Apak mi to došlo.

Azbytek už je známá historie.

Ale abych to zkrátil, stal jsem se certifikovaným instruktorem meditace podle systému Silva Ultramind apět let jsem vedl kurzy vLondýně avNew Yorku.