Lidé, návod
k použití

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.bizbooks.cz

www.albatrosmedia.cz

Barbara Capponi

Lidé, návod k použití – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2024

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Lidé, návod
k použití

Průvodce pro kočku

Princi Leopoldinovi, Kapitánu Fracassovi, Pimlicovi, Bobovi, Diegovi, Luiginovi, Pongovi, Amelii, Martě, Bicie, Tygřici, Prdelce, starému Maovi, Courovi, malé Dorritce, Apidě, Baletce, Pecce, Obamovi a všem kočkám, které nás poctily svým přátelstvím a uznáním.

ÚVOD

Žijeme na planetě zamořené lidmi, kteří si ji změnili k obrazu svému.

Přežití není žádná legrace: svět kolem nás je drsné místo.

Když ale začíná jít do tuhého, silní a stateční zvedají hlavu. Na Zemi ještě nikdy nežilo tolik lidí – a tolik koček.

Zdá se však, že stále nevíme, jak zacházet s těmito tvory, jejichž úžasné schopnosti jsou často ve vleku jejich nepochopitelné hlouposti.

Ve skutečnosti se dají vycvičit docela snadno. A někteří z nich, jakožto jednotlivci, nejsou zas tak úplně špatní.

V této příručce nabízíme pár tipů, jak si vybrat, ochočit a vychovat svého člověka.

1
LIDÉ

NĚKOLIK OBECNÝCH POZNÁMEK K ŽIVOČIŠNÉMU DRUHU

Lidé (Homo) patří do čeledi lidoopů (Hominidae), která náleží do řádu primátů. Oni za to nemohou.

Podobně jako mnoho jiných primátů jsou to čilí, hluční tvorové vybavení chápavými končetinami. Zadní končetiny u tohoto druhu zčásti atrofovaly v důsledku bipedie, tedy pozice na dvou nohou, kterou vytrvale zaujímají.

Jsou to velcí živočichové protáhlého tvaru, bezocasí a zpravidla méně obratní než ostatní velké opice. Mají hřívu, která je výrazněji vyvinutá u samic, ale jinak srst nemají, s výjimkou těch nejabsurdnějších tělesných partií.

Čenich mají plochý, avšak nikoliv ošklivý, a jediný rys, který alespoň vzdáleně připomíná něco kočičího, jsou oči. Mají velký, leč prakticky nepoužitelný nos a nepohyblivé uši. Samec tohoto druhu má vousy, které však podle všeho není schopen nijak používat.

Technicky vzato nejpovedenější částí jejich těla jsou jejich přední končetiny neboli ruce. Jsou opatřeny dlouhými prsty se zakrnělými drápy a pohybují se s mimořádnou obratností. Pro nás je to něco až děsivého, připadají nám téměř jako živočichové, kteří si žijí vlastním životem. Jsou to však nástroje, které se vyznačují současně silou a přesností, a jakmile váš jedinec bude vycvičen, uvědomíte si nesčetné výhody, jaké vám může poskytnout pár lidských rukou, který máte k dispozici.

Nejnápadnější charakteristika těchto dvounožců je, že jejich těla jsou pokryta věcmi, které na nich drží jako druhá kůže a někdy – jak s hrůzou zjistíte – skutečně jsou kůží někoho druhého.

Mají věci, které si dávají na hlavu, věci, které si upevňují před oči, a věci, které si věší na tělo. Samičky tohoto druhu občas vsouvají své zadní nohy do předmětů, ve kterých je i ten nejzákladnější pohyb obtížný, a když opouštějí svá doupata, berou si s sebou tolik dalších věcí, že k tomu potřebují zvláštní kontejnery označované jako kabelky.

Jak si lze snadno domyslet, všechny tyto doplňky, které si na sebe navěšují a kterými se zatěžují, ještě dále zvyšují jejich neohrabanost.

Tuto lidskou posedlost věcmi budeme označovat jako věcitida.

Věcitida zaujímá mimořádné místo v životě těchto tvorů a my se k tomuto tématu budeme často vracet.

I když jejich vzhled budí jisté pochybnosti, lidé by neměli být podceňováni. Mohou být mimořádně inteligentní a nezdráháme se přiznat, že některé jejich schopnosti pro nás zůstávají záhadou. Jsou schopni měnit své prostředí a vytvářet nevysvětlitelné jevy jako oheň, světlo, tuňákové konzervy a další úžasné věci.

Lidé komunikují svým tělem stejně jako ostatní živočichové, ale podobně jako ptáci komunikují také prostřednictvím řeči, a to neustále a až chorobným způsobem.

Pozorováním bylo zjištěno, že tyto dvě roviny komunikace – tělesná a řečová – mohou být dokonce v přímém rozporu. Mohou se například vřele zdravit slovními projevy vyjadřujícími náklonnost, avšak jejich těla zároveň vyjadřují znechucení a nepřátelství; stejně tak jsou schopni vám slovně lichotit a slibovat vám potravu, přičemž ve skutečnosti vás zamýšlejí chytit a zavřít do přepravky.1

1 Přepravka: mobilní vězení používané pro přepravu.

Tuto dvojakost, jež je pro tento druh typická, je důležité mít neustále na paměti; vzhledem k tomu, že kočky tento povahový rys nemají, vás může pokaždé znovu překvapit, jako by to bylo poprvé.

Lidé jsou společenská zvířata, která žijí převážně v rodinných skupinách.

Když jejich mláďata dosáhnou pohlavní zralosti, svou původní skupinu někdy opouštějí, aby se připojila k menší smečce mladých, kteří sdílejí společné doupě.

Postupem času pak mají sklon vyhledávat si partnera a vytvářet vlastní rodinu, avšak ne vždy. Existují také samotářští jedinci a takoví často bývají pro výcvik vhodnější.

Některé exempláře tráví většinu života ve svých doupatech, která jsou velká, pohodlná a velmi příjemná. Jiné jsou téměř veškerý čas venku, shánějí potravu a vracejí se za slunce západu. Loví převážně ve dne.

Jsou to neklidní tvorové, a pokud jsou ve svých doupatech, jsou téměř neustále zaměstnáni činnostmi, které spočívají v obsluhování a sledování věcí. Můžeme bez sebemenších pochybností konstatovat, že nejdůležitějšími smysly těchto savců jsou zrak a hmat, a někteří se domnívají, že právě to může být jedním z důvodů, proč u nich míváme takový úspěch.

Podle některých teorií nástroje původně sloužily k tomu, aby lidem usnadňovaly život. Pověsti, které sahají až do dob, kdy tito primáti žili v jeskyních, uvádějí, že dýka vyrobená z pazourku nebo oštěp byly jejich věrnými spojenci a mohly jim i zachránit kůži. Nyní se tyto role obrátily: lidé slouží předmětům a starají se o stovky a tisíce věcí.

Nechceme vás na tomto místě nudit přemírou technických detailů, ale vezměme si jen jeden typický příklad: jak se krmí.

I takováto teoreticky jednoduchá operace se stává triumfem věcitidy.

Potrava se do doupěte často dostává už zvěcněná – čili změněná k nepoznání. Všechno je nadrobno nasekáno a neprodyšně uzavřeno v předmětech, ze kterých se to složitými postupy doluje ven, což je zvláště obtížné pro ty, kdo nemají palec umístěný proti ostatním prstům.

Jakmile je potrava získána, do posledního kousku je zpracována, přeměněna, ještě více nakrájena, zahřáta, okořeněna – jinými slovy zkažena. Tento proces vyžaduje řadu úkonů, spoustu času a množství předmětů různých tvarů a velikostí, z nichž některé jsou hlučné a mnohé nebezpečné.

Poté co lidé potravu zkazí, odnesou ji na stůl2, na který rozloží3 nejrůznější předměty, a odtud si ji zoufale pomalu zvedají k ústům s použitím opět řady dalších předmětů, které se postupem času vyvinuly z oné zmíněné pazourkové dýky.

2 Stůl: zmenšená, vyvýšená reprodukce podlahy.

3 Prostření stolu: způsob rituální přípravy pódia pro potravu.

Tento proces je neustále přerušován řečovou komunikací, napájením se a dalšími rušivými vlivy.

4 Myčka: skříň, která polyká předměty a opět je vyplivuje poté, co s nimi hlučně tloukla a odstranila z nich zbytky potravy.

V důsledku věcitidy se tak proces, jako je krmení, který by normálně zabral pár minut, může v praxi protáhnout až na několik hodin.

PÁR POZNÁMEK Z HISTORIE