BARVA

NACHU

THE COLOR PURPLE by Alice Walker.

Copyright © 1982 by Alice Walker.

Preface copyright © 1992 by Alice Walker.

„Tsunamis and Hurricanes: A Book About God vs. The God Image“

Copyright © 2007 by Alice Walker.

By arrangement with the author. All rights reserved.

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

Translation © Jiří Hrubý, 2001, 2024

Cover © Adéla Korbelářová, 2024

© DOBROVSKÝ s. r. o., 2024

twitter.com/knihydobrovsky

www.facebook.com/KnihyDobrovsky.cz

ISBN 978-80-277-4654-5 (ePub)

ISBN 978-80-277-4655-2 (mobi)

ALICE

WALKER

BARVA

NACHU

přeložil Jiří Hrubý

OBSAH

PŘEDMLUVA

VLNY TSUNAMI A HURIKÁNY:

KNIHA O BOHU,

NEBO O ZOBRAZENÍ BOHA?

Duchu svatému

bez jehož přispění

by nevznikla

ani tato kniha

ani já.

Ukaž mi, jak bejt jako ty

ukaž mi, jak to udělat.

– Stevie Wonder

PŘEDMLUVA

Jakkoliv různě je od svého prvního vydání Barva nachu přijímána, pro mě to je i nadále kniha teologická, protože se zabývá cestou od religiozity zpět ke spiritualitě (i když já se v dospělosti – tedy ještě před prací na této knize – něčemu takovému vždy snažila vyhnout). Došlo mi, že jsem vlastně od jedenácti let vyznavačkou Přírody, protože při nedělní mši mi oči tvrdošíjně bloudily ke stromům pohybujícím se ve větru. Tím pádem jsem nechápala, proč bych se – jakmile jsem nemusela – náboženstvím vůbec měla zabývat.

Předpokládala bych, že když kniha začíná slovy „Milý Bože“, budou ji všichni brát jako román o touze setkat se se Stvořitelem, o přání, aby se nějak ozval. Snad to cosi vypovídá o dnešní době, že to tak pochopil jen málokdo. Anebo možná nejednoho čtenáře zmátl přechod od patriarchálního Boha, symbolu mužské nadřazenosti, ke stromům, hvězdám, větru a všemu ostatnímu, a tím pádem nepochopil záměr této knihy, jímž bylo prozkoumat nejednoduchou cestu osoby, která je hned zkraje z duchovního hlediska uvězněná, ale protože má kuráž a dostane se jí pomoci od ostatních, nakonec se osvobodí a pochopí, že se od samotné Přírody vůbec neliší. Vyzařuje z ní totiž Božství, které do té doby chápala jako něco velmi vzdáleného.

Pokud platí, že utíkáme před tím, co nás pronásleduje, pak je Barva nachu (tahle barva každého překvapí, ale je v přírodě všude) knihou, která mě přivedla k Velké záhadě, o níž se kázalo každou neděli a do úst si ji brali úplně všichni, a já ji najednou spatřila v celé její nádheře na travnatých pahorcích.

Všichni se můžeme vědomě spojit s Všehomírem. I chudí. I trpící. I spisovatelka dřepící na louce. V této knize se mi podařilo vyjádřit nově nabyté vědomí, návrat k silnému pocitu Jednoty – uvědomila jsem si, že jsem ji vnímala už jako dítě a považovala ji za cosi daného. Podobně jako hlavní hrdinka Celie jsem se i já mohla setkat s Tím, co je sice nepochopitelné, ale lze To milovat. Prostě jsem mohla říct: „Velká záhado, vidím a slyším tě zcela jasně, protože teď počítám s tím, že tě uvidím a uslyším všude, kde se ocitnu, tedy na těch nejsprávnějších místech.“

Radši nikomu nikdy nic neřikat, nejvejš Bohu. Zabilo by vám to vlastní mámu.

F

Milý Bože,

je mi štrnáct. Dycky sem byla hodná holka. Třeba mi dej znamení ať vim co se mi to děje. Na jaře dyž se narodil Lucious sem jednou slyšela jak na ni dotírá. Nedal jí pokoj. Je to Fonso moc brzo, slyšela sem jí řikat, eště mi neni dobře. Konečně jí nechal. Ale za tejden už zas nalíhal. Néé, já nechci, řikala ona. To nevidíš že už sem takhle poloviční mrtvola po všech těch děckách.

Vydala se do Maconu za známou doktorkou. Mě řekla ať se starám vo ostatní. V životě sem vod něj neslyšela laskavýho slova. Jen mi řek: Uděláš to co máma dělat nechce. Nejdřív se mi tim svym opřel do boku a tak se jako vrtěl. Pak mi mačkal prsa. A pak mi ho narval do škvírky. Bolelo to a tak sem ječela. Zacpal mi pusu a povidá: Koukej držet hubu a zvyknout si. Jenže já si nezvykla nikdy. A teď se mi při vaření pokaždý dělá blbě. Máma kolem mě poskakuje a tak divně po mě kouká. Je spokojená protože jí teď neubližuje. Ale je jí tak zle že asi moc dlouho nevydrží.

F

Milý Bože,

máma je po smrti. Při tom umírání řvala a klela. Řvala na mě a nadávala taky mě. Sem děsně velká. Sotva se ploužim. Než přijdu od studny tak je voda teplá. Než nandám jídlo na mísy tak je všecko studený. Než všechna děcka vypravim do školy tak je čas na voběd. On nic neřiká. Jen tak tam dřepí u postele, drží jí za ruku a brečí a mele porád dokola nevopouštěj mě, nenechávej mě tady.

Zeptala se mě na to první: Čí je to? Boží, já na to. Jinýho chlapa stejně neznám, tak co na to říct. Dyž to začalo bolet a břicho se dalo do pohybu a pak se mi mezi nohama objevilo mimino a dumlalo si pěstičku tak to by mě vodfouknul i hodně slabej vánek.

Nikdo k nám nesměl.

Mámě bylo porád hůř.

Pak se mě zeptala: Kde ho máš?

Řekla sem že si ho vzal Bůh.

Fakt si ho vzal. Dyž sem spala. Zabil ho v lese. A tohle klidně zabije taky.

F

Milý Bože,

chová se jakoby mě už nemoh vystát. Řiká že sem zlá a k ničemu. Vzal mi i druhý miminko, tentokrát chlapečka. Ale myslim že ho nezabil. Myslim že ho prodal jednomu chlápkovi a jeho ženě v Monticellu. Z prsou mi teče mlíko. Řiká mi proč vo sebe trochu nedbám. Ať si prej na sebe něco vemu. Ale co? Nic nemám.

Furt doufám že se vožení. Sleduju jak pokukuje po mý sestřičce. Ta se ho moc bojí. Ale já jí řikám že jí nedám. S Boží pomocí.

F

Milý Bože,

přived si domu holku vodněkad od Graye. Je jí jako mě ale vzali se. Porád je teď na ní. A ona se tu motá jak praštěná. Nejspíš si myslela že ho má ráda. Jenže von nás má víc. A porád něco potřebujem.

Mladší ségra Nettie má nápadníka dost podobnýho tátovi. Umřela mu žena. Zabil jí přítel dyž šla z kostela. Ale děti má jen tři. Všimnul si Nettie v kostele a tak tu teď pana ____ máme každou neděli večer. Radim Nettii ať se drží těch svejch knížek. Neni to jen tak starat se vo děcka co ani nejsou tvoje. A taky ať nezapomíná jak dopadla máma.

F

Milý Bože,

dneska mě zmlátil protože sem prej v kostele mrkala na ňákýho kluka. Možná mi něco spadlo do voka ale určitě sem na nikoho nemrkala. Dyť já na chlapy ani nekoukám. Nikdy. Zato na ženský jo protože těch se nebojim. Sice by se dalo čekat že budu mít vztek na mámu když mi furt jen nadávala ale depak. Já jí litovala. Snažila sem se pochopit že jí zabila doba.

Někdy eště porád pokukuje po Nettii ale nakonec se dycky zas zaměří na mě. Řikám Nettii ať si pana ____ veme. Ale neřikám jí proč.

Vem si ho Nettie, řikám jí, ať máš aspoň jeden rok hezkej. Je mi jasný že pak hned bude velká.

To já nebudu už nikdy. V kostele mi jedna holka řekla že ženská bude velká dyž každej měsíc krvácí. A já už nekrvácim.

F

Milý Bože,

pan ____ konečně Nettii požádal o ruku. Jenže on jí nepustí. Tvrdí že je eště moc mladá a nezkušená. Řiká že pan ____ už má takhle spoustu dětí. A taky co ten škandál kolem jeho ženy co jí někdo zabil? A porád se šušká o tom jak to vlastně bylo s Shug? Jak to vlastně je?

Ptám se naší nový mámy na Shug. Co to je? ptám se. Neví ale prej mi to zjistí.

Nejenže zjistila. Dokonce sehnala fotku. První fotka skutečný osoby co vidim. Pan ____ prej něco vytahoval z peněženky aby to ukázal tátovi a ta fotka mu spadla pod stůl. Takže Shug je Shug Averyová a je to ženská. Nejkrásnější ženská co sem kdy viděla. Je hezčí než moje máma. A asi tak desetisíckrát hezčí než já. Na tý fotce je v kožichu a s napudrovanejma tvářema. Vlasy jak koňskej ohon. Směje se a má nohu opřenou o něčí auto. Ale oči má vážný. Trochu smutný.

Poprosila sem jí o tu fotku. Celej večer sem se pak na ní dívala. A dyž se mi teď něco zdá tak jedině o Shug Averyový. Je nastrojená jak na rande, točí se a směje.

F

Milý Bože,

řekla sem mu ať si místo Nettie odvede radši mě – dyž je teď naše nová máma nemocná. Ale zeptal se mě vo čem to žvanim. Řekla sem mu že se kvůli němu naparádim. Zapadla sem k sobě a vzala si boty na vysokejch podpatkách co má naše nová máma a taky péra a koňský žíně. Zmlátil mě že sem se voblíkla jak coura ale pak mi to stejně udělal.

Ten večer přišel pan ____. Já bulim v posteli. Nettii už je všecko jasný natvrdo. Naší nový mámě už to došlo taky. Ta bulí zas u sebe. Nettie chlácholí jednu, pak druhou. Je chudák tak vyplašená že se každou chvíli běží ven vyblejt. Ale ne před dům kde sou ty dva.

Doufám, pane, že ste si to rozmyslel, povidá pan ____.

To teda asi ne, táta na to.

Dobře víte že ty mý nebožátka potřebujou mámu.

Nooo, povidá táta děsně pomalu, Nettii já… vám dát vážně nemůžu. Je eště moc mladá. Co jí neřeknete neví. A taky bych jí eště rád dopřál trošku toho zdělání. Mohla by z ní bejt třeba učitelka. Ale moh byste si odvýst Celii. Beztak je nejstarší tak by se měla vdát první. Akorát že neni čistá ale to asi víte. Zkazili jí. Dvakrát. Ale k čemu by vám byla pana. Já měl panu ale byla furt nemocná. Upliv si přes zábradlí. Rozčilovaly jí děti a kuchařka byla mizerná. Taky hned byla v tom.

Pan ____ neřiká nic. Překvapilo mě to tak že sem přestala brečet.

Je vošklivá. To řek táta. Ale pořádnou práci zastat umí. Taky je čistotná. A Bůh to zařídil že si s ní můžete dělat všecko podle libosti a nebude z toho nic k šacení a živení.

Pan ____ furt eště neřek ani slovo. Vytáhla sem si fotku Shug Averyový a koukám jí do vočí. Ty její voči řikaj: Jo takhle se věci někdy maj.

A fakt taky je, povidá, že se jí potřebuju zbavit. Už je moc stará aby porád eště bydlela doma. De špatnym příkladem mejm ostatnim holkám. Přinese si vlastní cejchy. Taky si může vzít krávu co vypiplala z telete. Ale Nettii vám fakt dát nemůžu. Teď ne. A vlastně nikdy.

Pan ____ se konečně ozval. Odkašlal si. Ani sem si jí nikdy nevšimnul, řek.

No tak se na ní příště podiváte. Šeredná je, to jo. Jako by ani nebyla ze stejný rodiny co Nettie. Ale manželka z ní bude lepčí. Chytrá neni a řeknu vám to na rovinu: jak si nedáte majzla tak hned všecko rozdá. Ale maká jako chlap.

Kolik jí je? zeptal se pan ____.

Už skoro dvacet. A eště něco – je děsně ulhaná.

F

Milý Bože,

celý jaro od března do června mu trvalo než se rozhodnul že si mě teda veme. Já myslela jen na Nettii. Že dyž si ho vemu za muže tak by k nám chodila na návštěvu a on by z ní byl úplně paf takže bych pak mohla vymyslet jak bysme vobě zdrhly. Chce to ale pořádně se obout do Nettýnejch učebnic protože vobě víme že zdrhnout dokáže jen ten kdo je mazanej. Uvědomuju si že nejsem ani tak hezká ani tak chytrá jako Nettie ale vona tvrdí že blbá taky nejsem.

Nettie si dycky řekne „kakabus“ dyž potřebuje vědět kdo vobjevil Ameriku. Zní to jako Kolumbus. O Kolumbusovi sem se všecko dověděla v první třídě ale právě jeho sem pak zas hned zapoměla. Nettie říká že připlul na lodích Nitka, Pitka a Samaritka. Indiáni na něj byli tak hodný že jich hned pár vodvez sebou domů aby vobsluhovali královnu.

Jenže dyž vám hrozí svatba s panem ____ tak to se pak přemejšlí móc špatně.

Dyž sem byla poprvý v tom tak mě táta hned vzal ze školy. Dycky mu bylo fuk že tam chodim ráda. Stáli sme před brankou a Nettie mi mačkala ruku. Byla sem nastrojená na první den ve škole. Seš moc hloupá abys tam dál chodila, prohlásil táta. U nás je chytrá Nettie.

Ale tati, brečela Nettie, Celie je přece chytrá taky. Dokonce i pančelka Beasleyová to řiká. Nettie zbožňuje pančelku Beasleyovou nade všecko na světě.

Addie Beasleyová toho napovidá, řek táta. Je tak ukecaná že jí ani žádnej chlap nechce. Takže jí nezbejvá než bejt učitelka. A dál pucoval flintu a ani oči nezved. A za chvíli nám dvorkem prošlo několik bělochů. Taky měli pušky.

Táta se zved a šel za nima. Až do konce tejdne sem blila a dělala zvěřinu.

Ale Nettie to nevzdávala. Najednou byla u nás pančelka Beasleyová, že prej chce mluvit s tátou. Povidala že co je učitelkou tak nezažila nikoho kdo by se tak moc chtěl učit jako my dvě s Nettií. Ale dyž mě táta zavolal a slečna viděla jak sou mi šaty fest tak zmlkla a šla pryč.

Nettii to porád eště nedošlo. Já to taky nechápala. Jen sme si vobě všimly že sem tlustá a furt je mi blbě.

Někdy mám hloupej pocit že mě Nettie v učení předběhla. Ale jako by mi v hlavě neuvízlo vůbec nic co mi vykládá. Třeba mi povidá něco o tom že země neni placka. A já na to „jo“ – úplně jako by mi to bylo jasný. Radši jí neřikám že mě teda placatá připadá.

Pan ____ se konečně dostavil a vypadal nametenej. Vodešla mu posluhovačka a jeho máma prohlásila: Tak dost.

Eště bych se na ní teda kouknul, povidá.

Táta volá, Celie! Jako by se nechumelilo. Pan ____ se na tebe chce eště kouknout.

Stojim ve dveřích a slunce mi svítí do vočí. Pan ____ ani nesesednul z koně. Prohlíží si mě vod hlavy k patě.

Táta šustí novinama. Tak poď blíž, on tě neukousne, povidá.

Popojdu ke schodům ale o moc zas ne protože se trochu bojim toho jeho koně.

Votoč se, nařizuje mi táta.

Otáčim se. Přichází malej bráška, myslim že to byl Lucious. Je tlusťoučkej a hravej, v jednom kuse něco žvejká.

Proč to děláš? ptá se.

Tvoje sestra pomejšlí na vdavky, řiká táta.

Klukovi to vůbec nic neřiká. Zatahal mě za sukni a estli by si ve špajzu nemoh vzít ostružinovou marmeládu.

Jasně, povidám.

Umí to s dětma, řekne táta a zase hlasitě šustí novinama. Jedinkrát sem neslyšel že by děcku řekla ostřejší slovo. Jedinej problém je že jim dá všecko vo co si řeknou.

A ta kráva eště platí? ujišťuje se pan ____.

No dyť je to její kráva, kejve táta.

F

Milý Bože,

v den svatby furt jen zdrhám před nejstaršim synem. Je mu dvanáct. Máma mu umřela v náruči a on teď nechce ani slyšet vo ňáký nový. Popadnul šutr a rozbil mi hlavu. Mezi prsama mi teče čůrek krve. Nech toho! řek mu jeho táta. Ale to je tak všecko. Nemá děti tři ale štyry – dva kluky a dvě holky. Holky nikdo neučesal co jim umřela máma. Povídám mu že je budu muset vostříhat dohola. Začít pěkně od začátku. Řiká že to přináší smůlu – vostříhat ženský vlasy. Tak sem si co nejlíp zavázala hlavu a uvařila sem večeři – nemaj studnu ale pramen a taky pec jak náklaďák – a pak sem se pustila do rozčesávání. Těm holkám je teprv šest a osm a dost u toho bulej. Ječej jako dyž je na nože bere. Tvrděj že je chci zabít. V deset je to hotový. Už z toho pláče usnuly. Ale já nebrečim. Von je na mě a já myslim na Nettii – estli je v pořádku. A pak si spomenu na Shug Averyovou. Je mi jasný že co dělá mě dělal i Shug Averyový a jí se to třeba líbilo. Jednou rukou ho obejmu.

F

Milý Bože,

seděla sem ve městě na voze a pan ____ byl zatim v textilu. Viděla sem svou holčičku. Hned sem jí poznala. Byla strašně podobná mě i mýmu tátovi. Byla víc jak my než my sami. Courala se za ňákou pani kerá byla úplně stejně voblečená. Prošly kolem vozu a já na ně promluvila. Ta pani byla moc příjemná ale moje holčička se na mě koukla a trochu se zamračila. Něco se jí nezdálo. Přesně takový voči mám dneska já. Jako by už viděla všecko co sem viděla já a teď o tom přemejšlela.

Myslim že je moje. Srdce mi to napovědělo. Ale eště to nevim jistě. Jestli je to ona tak se musí menovat Olivia. Vyšila sem jí méno Olivia na zadeček všech plínkovejch kalhotek. Taky sem jí vyšila spoustu hvězdiček a kytiček. Všecky ty kalhotky vodnes i s Olivií. Tehdy jí byly asi dva měsíce. Dnes jí může bejt tak šest.

Slezu z vozu a du za Olivií a její novou mámou do obchodu. Koukám jak ručičkou jede po předku pultu jako by jí nic nezajímalo. Její máma kupuje látku a povidá: Na nic tu nesahej. Olivia zívá.

Tahle je moc pěkná, povidám a pomáhám tý mámě látku roztáhnout aby na ní líp viděla.

Usmívá se. Ušiju nám s holkou nějaký nový šaty, povidá. Táta na nás bude pyšnej.

Kdo je její táta? vyjelo ze mě. Konečně že by to aspoň někdo věděl.

Pan ____, řekne. Ale tak se přece muj táta nemenuje.

Pan ____? Kdo je to?

Kouká na mě jako že mi po tom nic neni.

Přece pan reverend ____, povidá a otočí se na prodavače. Ten řekne: Tak chceš, holka, tu látku nebo ne? Máme ještě taky další zákazníky.

Ano, pane. Dejte mi, prosím vás, patnáct stop.

Chlap popadne roli a žuchne s ní o pult. Nic neměří. Dyž si myslí že už to je pět yardů tak jí utrhne. Dělá to dolar třicet, povidá. Potřebuješ taky nítě?

Nepotřebuju, pane.

Bez nítí to neušiješ. Popadne cívku a porovnává jí s látkou. Tahle sedí, co říkáš?

Ano, pane.

Prodavač si spokojeně píská. Bere si od ní dva dolary a vrací jí čtvrťák. Mrkne na mě. Chceš něco?

Ne, pane.

Šourám se za nima ven na ulici.

Nemám jim co dát a přijdu si děsně chudá.

Pani se rozhlíží. Není tu, povidá. Není tu. Řiká to jako by jí bylo do breku.

Kdo? ptám se.

Přece pan reverend ____. Odjel s vozem.

Muj muž tady vůz má, povidám.

Pani vylezla nahoru. Moc vám děkuju, řekne. Sedíme a koukáme na všecky lidi co přijeli do města. Tolika lidí sem eště nikdy neviděla ani v kostele. Někerý sou taky moc pěkně nastrojený. Jiný nic moc – ženský maj špinavý šaty.

A koho máte za muže vy? ptá se mě. Když už jsem vám pověděla o svým. Směje se. Pana ____, povidám. Vážně? Úplně jako by o něm věděla všecko a akorát netušila že se voženil. Moc pěknej muskej, povidá. Nejhezčí v celým okrese. Mezi bílejma i černejma.

Jo, vypadá k světu, já na to. Ale řikám to úplně bezmyšlenkovitě. Mě se chlapi obvykle zdaj všicky stejný.

Jak dlouho máte cerku? ptám se.

Bude jí sedm.

Dypak? zajímám se.

Chvíli se zamyslí. V prosinci, řekne nakonec.

V listopadu, opravuju jí v duchu.

A pak jakoby mimochodem řeknu nahlas: Jak se menuje?

Pauline, odpoví.

Srdce mi úplně poskočí.

Pak se trochu zamračí. Ale já jí řikám Olivia.

Ale proč dyž se tak nemenuje? chci vědět.

No vždyť se na ní podivejte, řekne trošku uličnicky a dívá se na holčičku. Copak to není jasná Olivia? Už jen ty její oči. Vypadaj jak olivy. Tak jí řikám olivová Livia. Směje se. Ale kdepak, je to Olivia, řekne a hladí holčičku po vláskách. A hele, už je tady pan reverend ____. Vidim vůz a na něm velkýho pána v černým. Drží bič. Moc vám teda děkujeme za přístřeší. Zase se zasměje – kouká se jak si koně ze zadku odháněj mouchy. Jako bysme se s Olivií skovaly v příjemný stáji. Usmívám se. Úplně se vznáším.

Pan ____ vychází z krámu. Leze na vůz. Usazuje se. A pak řekne děsně pomalu: Co se tady tlemíš jak nána pitomá?

F

Milý Bože,

je u nás Nettie. Utekla z domova. Tvrdí že se jí od nevlastní mámy vůbec nechtělo ale musela prostě pryč, snad i najít pomoc pro ostatní děcka. Klukům těm je hej, tvrdí Nettie. O ty se nezajímá. A až vyrostou tak ho přeperou.

Možná i zabijou, dodávám já.

A jak je to s tebou a panem ____? zajímá se. Ale má přece voči. Nettie se mu porád eště líbí. Večer se pan ____ vobjevil na verandě ve svejch nejlepčích svátečních šatech. Nettie tam se mnou loupala hrách nebo pomáhala dětem s úkolama. S pravopisem pomáhá i mě a taky se všim co bych podle jejího názoru měla znát. Nettie mi vysvětluje co se ve světě přihodilo ať se děje co se děje. A učitelka je teda skvělá. Úplně mě děsí že by si třeba vzala ňákýho takovýho pana ____ nebo by skončila jako kuchařka u bílý paničky. Nettie celý dny čte, studuje, procvičuje si psaní a hlavně se snaží abysme myslely. Já sem většinou moc utahaná abych eště ke všemu myslela. Ale Nettie by se snad spíš měla menovat Trpělivost.

Děti pana ____ sou všecky chytrý ale taky sou to hamižný hajzlíci. Věčně jenom řikaj: Celie, já chci tohleto nebo tamto. Máma nám to dávala. On ale nikdy nic neřekne. Dyž se ho děcka na sebe snažej upozornit tak se sková za obláček kouře.

Ne aby si tě omotaly kolem prstu, řiká mi Nettie. Musej vědět kdo tady rozhoduje.

No přece voni, já na to.

Ale Nettie se nenechá odradit: Musíš se rvát. Nedat se. Jenže já se prát neumim. Já umim jedině všecko přežít.

Máš moc pěkný šaty, povidá pan ____ Nettii.

Děkuju, odpoví mu.

A botičky taky.

Děkuju.

Taky kůži, vlasy, zoubky. Každej den se na tobě nechá obdivovat něco novýho.

Nettie se napřed trochu usměje. Pak se zakaboní. A pak se tváří lhostejně a drží se u mě. A líčí mi to: Krásnou kůži, vlasy, zoubky. Von jí vyseknul poklonu a Nettie mi jí pak předá. Za chvilku už si připadám docela hezká.

Pan ____ to dlouho nevydrží a jednou mi večer v posteli řekne: Tak už sme pro Nettii udělali co sme mohli. Teď už musí zase jít.

A kam pude? ptám se ho.

To je mi fuk.

Řeknu jí to hned druhej den ráno. Nezlobí se. Naopak je ráda že od nás pude. Akorát se jí prej nechce kvůli mě. Když tohle řekne padnem si do náručí.

Vůbec tě tu nechci nechat s těma mizernejma děckama, povidá. Natož s panem ____. Jako bys tu byla zahrabaná v hrobě.

Je to eště horší, řikám si já. Ležet v hrobě tak aspoň nemusím dřít do úmoru. Ale nahlas řeknu: To nevadí. To přece vůbec nevadí. Dokud můžu vyslovit méno Boží tak sama nejsem nikdy.

Jen jí musim dát méno pana reverenda ____. Ať se poptá po jeho ženě. Ta by jí možná mohla pomoct. Byla to vůbec první ženská co sem kdy viděla že má u sebe peníze.

Hlavně piš, řikám jí.

Cože? ptá se nevěřícně.

Piš mi, zopakuju to.

To bych musela umřít abych nenapsala.

Nenapsala ani jedinkrát.

F

B-o-ž-e,

sou u nás na návštěvě dvě jeho ségry. Vyšňořený. Povidaj mi: Ty máš teda, Celie, v domě pořádek. Řiká se o mrtvejch jen dobře ale pravda neni nikdy zlá. Annie Julia byla příšerná hospodyně.

Ona tu hlavně ani nechtěla bejt, povidá druhá.

A kde chtěla bejt? ptám se.

Doma.

No to jí nijak neomlouvá, přidává se první sestra. Ta se menuje Carrie, ta druhá Kate. Dyž se ženská vdá tak má mít čistou domácnost a celou rodinu. Sem přijít v zimě tak byly všecky děcka nastydlý. Měly chřipku, průjem, záchvat plic, červíky, zimnici a horečku. Byly hladový a nečesaný. Člověk se štítil na ně šáhnout.

No já na ně šáhla, povidá Kate.

A vaření. Ona prostě nevařila. Jako by v životě neviděla kuchyni.

Tu jeho teda určitě ne.

Bylo to škandální, povidá Carrie.

To jo, to on byl, řekne Kate.

Jak to myslíš? chce vědět Carrie.

No on si jí sem prostě přived ale nechal jí bejt a dál si lítal za Shug Averyovou. Tak to myslim. Ona si neměla ani s kym popovídat, s nikym se nemohla navštěvovat. On se dycky vypařil třeba i na několik dní. Pak začla rodit. Přitom byla eště mladá a krásná.

No kdovíjak krásná zas nebyla, povidá Carrie a dívá se do zrcadla. Měla moc huňatý vlasy a taky byla moc černá.

No černoch má rád černou. Shug Averyová je černá jak bota.

Porád dokola Shug Averyová, řekne Carrie. Už jí mám až po krk. Povidá se že se snaží zpívat. Pch, vo čem ta tak může zpívat. Prej nosí šaty úplně přilehlý na nohy a na kloboucích se jí kinklaj kuličky a střapce, vypadá jak záclona.

Jak slyšim vo Shug Averyový hned našpicuju uši. Jako bych k ní taky měla sama co poznamenat. Chvíli sou zticha.

No já už jí mám plný zuby taky, povzdechla si Kate. A tady s Celií máš úplnou pravdu. Je to výborná hospodyně, skvělá kuchařka, umí to s dětma. Lepčí by brácha nenašel ani dyby se snažil sebevíc.

Myslim na to jak se snažil.

Tentokrát je tu jenom Kate. Může jí bejt tak pětadvacet. Stará pana. Vypadá mladší než já. Zdravě. Má jiskrný oči a prořízlou pusu.

Kup Celii ňáký oblečení, povidá panu ____.

Potřebuje oblečení? ptá se on.

No dyť se na ní podívej.

Dívá se na mě ale jako by se díval na kus hlíny. Copak tohleto něco potřebuje? řikaj jeho voči.

Kate se mnou jede do krámu. Řikám si jakou barvu by si asi vybrala Shug Averyová. Udělala sem si z ní úplnou královnu a tak povidám Kate: Třeba něco nachovýho, ňákej hezkej odstín červený. Ale všecko to tam prohlížíme a nachovou nemaj. Vobyčejný červený maj spoustu ale Kate povidá: Kdepak, za takovouhle červenou by mu bylo líto peněz. Vypadá moc vesele. Takže si můžem vybrat mezi obyčejnou hnědou, kaštanově hnědou a námořnickou modří. Já bych brala tu modrou.

Ani se nepamatuju že bych vůbec kdy měla svoje vlastní šaty na sobě jako první. Natož aby byly přímo pro mě ušitý. Snažím se Kate vysvětlit co to pro mě znamená. Sem celá rozpálená a koktám.

To nic, Celie, povidá mi. Zasloužíš si eště daleko víc.

Možná že jo.

Harpo, povidá Kate. Harpo je nejstarší kluk. Ne abys, Harpo, nechal Celii tahat všecku vodu. Už si velkej kluk. Takže je načase abys taky trochu pomáhal.

Ženská práce, vodsekne Harpo.

Cos to řek? Kate na to.

No je to ženská práce. Já sem chlap.

Akorát si mrňavej línej negr, to si. Koukej popadnout vědro a donýst ho plný.

Harpo po mě loupne pohledem a vodkolíbá se. Slyšim pak jak něco mumlá panu ____ kerej seděl na verandě. Pan ____ si zavolá ségru. Chvíli tam spolu mluví a ona pak přijde ke mě celá roztřesená.

Už musim, Celie, zase jet, povidá.

Má vztek a slzy jí při balení stříkaj na všecky strany.

Musíš se s nima, Celie, poprat, nabádá mě. Já to za tebe udělat nemůžu. Musíš za sebe trochu bojovat sama.

Neřikám nic. Myslim na Nettii kerá je nejspíš mrtvá. Tak ta se prala a utekla. A k čemu to bylo dobrý? Já se neperu a sem tam kde mě postavěj. Ale zato aspoň žiju.

F

Milý Bože,

Harpo se zeptal svýho táty proč mě mlátí. Poněvač je to moje žena, řek mu pan ____. Navíc je moc paličatá. Všecky ženský sou dobrý tak akorát… Větu nedokončil. Jenom se zavrtal do novin jako dycky. Připomíná mi tim tátu.

A jaktože si paličatá? ptá se mě Harpo. Ale neptá se: Jaktože si jeho žena? Na to se nezeptá nikdo.

No nejspíš už sem se taková narodila, povidám mu.

Mlátí mě jak dítě akorát že děcka nebije skoro nikdy. Dycky řekne: Podej mi, Celie, řemen. Děti sou v tu chvíli venku a koukaj se škvírama. Neřvu jenom proto že si představuju že sem kus dřeva. Dycky si řeknu: Seš strom, Celie. Proto taky vim že se stromy lidí bojej.

Sem zamilovanej, povidá jednou Harpo.

Do koho?

Do jedný holky.

Vážně? divim se.

Jo. Chcem se vzít.

Na ženění seš eště moc mladej.

To teda nejsem. Je mi sedumnáct. Jí patnáct. To je akorát.

Co na to její máma? ptám se.

S tou sem nemluvil.

Co na to její táta?

S tim sem taky nemluvil.

A co na to vůbec ona?

Eště sme se ani nikdy nebavili. Harpo sklání hlavu. Vlasně je to docela hezkej kluk. Vysokej hubenej, hodně černej po mámě, velký vykulený oči.

A kde se vy dva vlasně vídáte? ptám se. V kostele, povidá Harpo, jí vidim já. A ona mě pak venku.

Líbíš se jí?

To nevim. Mrkám na ní. Tváří se jako by se bála po mě podivat.

A kde je přitom všem pokukování její táta?

No ten se modlí.

F

Milý Bože,

do města přijede Shug Averyová! Se svým orkestrem. Bude zpívat ve Šťastný hvězdě na Coalmanově ulici. Pan ____ si jí de poslechnout. Nejdřív se strojil před zrcadlem, pak se na sebe podival, zase se svlíknul a vzal si něco jinýho. Napajcoval si vlasy, pak pomádu zase smyl. Plivnul si na boty a pucoval je hadrem.

A porád mě peskoval: Vyper mi todle, vyžehli mi tadyto. Najdi todle, najdi tamto. Úpí že má děravý ponožky.

A já látám a žehlim a hledám kapesníky. Děje se snad něco? ptám se.

Jak to myslíš? vodsekne. Jen se snažim ze sebe trošku setřást vesnickýho burana. Každá ženská by byla ráda že vo sebe dbám.

To já přece sem.

Jak to myslíš?

Sluší ti to, povidám. Každá ženská by na tebe byla pyšná.

Myslíš?

Takhle se mě zeptal úplně poprvý. Tak moc mě to překvapilo že než se zmůžu na, Jo, tak už je na verandě kde má lepčí světlo na holení.

Celej den chodim po domě a plakátek mi do kapsy propaluje díru. Je růžovej. Stromy mezi vodbočkou k nám a krámem jima úplně rozkvetly. Pan ____ jich má v kufru tak na pět tuctů.

Shug Averyová stojí na piánu, loket pokrčenej, ruku v bok. Na hlavě má něco jako čelenku indiánskejch náčelníků. Pusu má dokořán takže jí sou vidět šecky zuby a podle všeho jí vůbec nic netrápí. Řiká pusou: Tak sem poď, poďte všichni. Ve městě už je zas Včelí královna.

Ach jo, strašně moc tam chci jít. Ne tancovat a pít. Ne hrát karty, dokonce ani ne poslouchat Shug Averyovou. Jen bych byla moc vděčná dybych jí mohla vidět.

F

Milý Bože,

pan ____ byl pryč celej sobotní večer, pak celou neděli a eště i skoro celý pondělí. Do města přece na víkend přijela Shug Averyová. Připotácel se domů a skácel se na postel. Je utahanej. Smutnej. A zesláblej. Brečí. Pak prospal zbytek dne a celou noc.

Vzbudil se dyž sem byla na poli. Dyž přišel už sem okopávala bavlnu tři hodiny. Neřekli sme si ani slovo.

Přitom mám tak milión otázek. Co měla na sobě? Je to eště ta Shug co mám na fotce? Jaký má vlasy? Jak měla namalovanou pusu? Měla paruku? Je při těle? Nebo je hubená? Zpívala pěkně? Vypadala unaveně nebo že jí snad neni dobře? A kde byly její děcka dyž zpívala v tom lokále? Stejská se jí po nich? Otázky mi kmitaly hlavou. Jak ňáký hadi. Modlim se ať sem silná a koušu se do pusy.

Pan ____ popadnul motyku a dal se do vokopávání. Kopnul asi třikrát a nechal toho. Hodil motyku do brázdy, udělal čelem vzad a odkráčel domů. Šel se napít studený vody. Vzal si fajfku, dřepnul si na verandu a civěl do prázdna. Du za nim protože si myslim že je nemocnej. Ale on jen řekne: Koukej se vrátit na pole. Nemusíš na mě čekat.

F

Milý Bože,

Harpo se tátovi neumí postavit o nic líp než já. Jeho táta každý ráno vstane, dřepne si na verandu a čučí do blba. Někdy aspoň kouká na stromy před domem. Na motejla co si sed na zábradlí. Během dne se pan ____ napije trochu vody, večer vína ale jinak se většinou ani nepohne.

Harpo brblá že musíme moc vorat.

Prostě to uděláš, povidá mu táta.

Harpo už ho skoro dorost. Tělo má silný ale vůli slabou. Je to posera.

Celý dny sem s nim na poli sama. Potíme se, okopáváme, ořeme. Mám teď barvu praženejch kávovejch zrn. Harpo je černej jak vnitřek komína. Oči má smutný a zamyšlený. Ve vobličeji začíná vypadat jak ženská.

Proč ty už nepracuješ? ptá se táty.

Nemusim, řekne mu. Mám přece tebe. Řekne to vošklivě a Harpa se to dotkne.

Taky je porád eště zamilovanej.

F

Milý Bože,

táta tý Harpový holky řek že pro ní Harpo neni dost dobrej. Harpo se oní ňákou dobu ucházel. Prej sní byl vpokoji ajejí táta zatim seděl vkoutě až už to všem bylo trapný. Pak si šel aspoň sednout na verandu ale dveře stejně nechal votevřený aby mu nic neuteklo. Avdevět pak Harpovi přines klobouk.

Proč nejsem dost dobrej? ptá se Harpo táty.

To kvůli mámě, řekne mu.

Jak kvůli mámě?

No někdo jí zabil.

Harpo vnoci nemůže spát. Zdá se mu omámě jak utiká domů přes louku. Pan ____ co prej byl její milenec jí dohání. Máma za ruku drží Harpa. Utikaj spolu autikaj. Chlap jí popadne za rameno apovidá: Teď mě nemůžeš nechat. Seš moje. Nejsem, řiká máma. Musim bejt doma usvejch dětí. Ty žádnej domov nemáš, děvko jedna, zařve chlap astřelí jí do břicha. Máma padá. Chlap utiká. Harpo jí bere do náruče adává si její hlavu na klín.

Křičí: Mami, mami. Vzbudí mě to. Děcka taky. Brečej jako by jim máma umřela dneska. Harpo se vzbudí acelej se třese.

Já rozsvítim adu kněmu. Hladim ho po zádech.

Ona za to nemůže že jí zabil, řiká. Nemůže anemůže!

To víš že nemůže, povidám mu.

  

Všicky tvrděj jak sem na děti pana ____ hodná. Hodná na ně sem ale nic knim necejtim. Dyž Harpa hladim po zádech cejtim eště míň než dyž hladim psa. Spíš jako bych hladila jen jiný dřevo. Ani ne živej strom ale jen třeba stůl nebo almaru. Stejně mě taky rádi nemaj aje jim jedno že sem na ně hodná.

Je jim to fuk. Kromě Harpa žádný dítě nepracuje. Holky furt jenom koukaj na cestu. Bub celý noci někde chlastá skumpánama dvakrát tak starejma. Ajejich táta bafá zfajfky.

Harpo mi teď vo tom svým románku všecko vykládá. Myslí na Sofii Butlerovou ve dne vnoci.

Je krásná, povidá mi. Uplná hvězda.

Takže chytrá?

Ne, září jí kůže. Ale chytrá je taky, řek bych. Občas už se nám podaří bejt sami bez táty.

Je mi jasný co bude následovat– že je vtom.

Dyž je tak chytrá tak proč je teda vtom? ptám se ho.

Akde budete bydlet?

Maj velkej dům. Až se vemem tak se stanu členem rodiny.