1  Výslovnost

1.1  Portugalská abeceda

Výslovnost portugalské abecedy

Abecedu portugalského jazyka tvoří 26 písmen.

a

[a:]

h

[aga:]

o

[o]

v

[ve:]

b

[be:]

i

[i]

p

[pe:]

w

[da:bliu]

c

[se:]

j

[Zota]

q

[ke:]

x

[SiS]

d

[de:]

k

[kapa]

r

[erre]

y

[i:psilon]

e

[e:]

l

[ele]

s

[esse]

z

[ze:]

f

[efe]

m

[eme]

t

[te:]

g

[ge:]

n

[ene]

u

[u]

Kromě těchto písmen se užívá i ç (cê cedilhado) a tyto spřežky: rr (erre duplo), ss (esse duplo), ch (cê-agá), lh (ele-agá), nh (ene-agá), gu (guê-u) a qu (quê-u).

Nově byla do portugalské abecedy začleněna písmena K (cá), W (dáblio) a Y (ípsilon), jež se ale vyskytují jen:

*  ve jménech a slovech cizího původu

Kant/kantismo, Darwin/darwinismo, Byron/byroniano

*  v místních názvech pocházejících z cizích jazyků

Kuwait, Malawi

*  ve zkratkách a mezinárodních měrných jednotkách

km, yd-jarda, watt

Výslovnost v této gramatice byla zjednodušena a uzpůsobena českému mluvčímu.

1.2  Samohlásky

V portugalštině existují samohlásky ústní (9), samohlásky nosové (5) společně s dvojhláskami a trojhláskami, rovněž ústními i nosovými.

Výslovnost portugalských samohlásek je určena tím, zda se samohláska nachází ve slabice přízvučné (sílaba tónica) nebo ve slabice nepřízvučné (sílaba átona), v prvním případě se samohlásky vždy vyslovují plně a naopak ve slabikách nepřízvučných se vyslovují oslabeně, mnohdy je jejich výslovnost redukována nebo se nerealizuje vůbec, což závisí na tempu promluvy mluvčího. Díky tomu portugalština budí dojem, že v ní převládají souhlásky.

1.2.1  Samohlásky ústní

Stejně jako v češtině existují v portugalštině samohlásky a, e, i, o, u, ale některé mají více realizací (jsou vyslovovány odlišně). Proto mluvíme v portugalštině o 9 ústních samohláskách. Realizace některých samohlásek se často liší podle toho, zda jsou v přízvučné či nepřízvučné slabice. Daná realizace v následujících příkladech je zvýrazněna tučně, za přízvučnou slabikou následuje dvojtečka.

A

V přízvučné slabice se realizuje prakticky stejně jako české „a“, ve slabice nepřízvučné a před m a n je výslovnost redukována:

casa [ka:za] - dům, cama [ka:ma] - postel, mesa [me:za] - stůl

E

V přízvučné slabice se realizuje dvojím způsobem, zavisí tedy na otevřenosti (podobně jako české „e“) nebo uzavřenosti výslovnosti. Ve slabice nepřízvučné, a to zejména na konci slova, se vyslovuje redukovaně, v rychlé promluvě pak toto redukované e často mizí:

beleza [bele:za] - krása, noite [noitE] - noc, certo [se:rtu] - jistý

I

Vyslovuje se podobně jako české „i“ s výjimkou slabik di, ti, ni, které se na rozdíl od češtiny vyslovují tvrdě:

dizer [dyze:r] - říct, sentir [senty:r] - cítit, menino [meny:nu] - kluk

O

Ve slabice přízvučné má tato samohláska dvě realizace, o otevřené a zavřené, ve slabice nepřízvučné je jeho realizace redukována, na konci slova se téměř vždy čte jako české „u“:

porto [po:rtu] - přístav, fado [fa:du] - národní portugalská hudba

U

Tato samohláska se vždy vyslovuje jako české „u“:

rugas [rru:gaS] vrásky, luto [lu:tu] - smutek, situado [situa:du] umístěný

1.2.2  Samohlásky nosové

Samohlásky nosové (nazální) neboli nosovky jsou označené vlnovkou ~ til:

lã [l\pav] - vlna, limões [lim\pogjS] - citróny

nebo takové, za nimiž následují nosové souhlásky m, n, a to vždy ve slabice zavřené, pokud následuje další souhláska nebo na konci slova:

andar [\pagndar] - jít, pente [p\pevntE] - hřeben

Osvojení výslovnosti nosovek je pro českého mluvčího poměrně obtížné - m a n se nevyslovují vůbec, a to především na konci slova, v jiných případech může dojít k tzv. nazálnímu skluzu - při výslovnosti je slabě přítomna nosová souhláska (pokud za m, n následuje b, d, (g), (k), p, t). V češtině takovou výslovnost můžeme přirovnat k výslovnosti n, po němž následuje jiná souhláska, např. Lenka, linka, ranka, laskonka.

Koncovky -am, -em, -ém, -ens se vyslovují jako nosové dvojhlásky.

1.3  Dvojhlásky

Jako o dvojhlásce (diftongu) mluvíme tehdy, když jde o spojení dvou samohlásek, kdy jedna z nich je vyslovována plnohodnotně a druhá jako polosamohláska (i a nepřízvučné e se pak vyslovuje jako „j“, u a nepřízvučné o jako „w“ („u“).

Pokud jako první stojí polosamohláska následována plnohodnotnou samohláskou, mluvíme o dvojhláskách stoupavých (crescentes):

-ia (diálise - dialýza), -ie (espécie - druh), -iu (viúva - vdova), -io (tio - strýc), -ua (água - voda), -ue (frequente - častý), -uo (vácuo - vakuum), -ui (tranquilo - klidný)

Pokud jako první stojí plnohodnotná samohláska následovaná polosamohláskou, mluvíme o dvojhláskách klesavých (descrescentes):

-ai (maio - květen), -ae (Caetano - vlastní jméno), -au (autor - autor), -ei (deixar - nechat), -éi (hotéis - hotely), -ui (cuidado - péče), -oi (coitado - chudák), -ói (herói - hrdina), -eu (meu - moje), -éu (réu - obviněný), -ou (ouro - zlato)

U dvojhlásek, podobně jako u samohlásek, rozlišujeme dvojhlásky ústní a nosové. Na rozdíl od dvojhlásek ústních jsou dvojhlásky nosové vždy klesavé:

-ui (muito - mnoho), -õe (põe - 3. os. j. č. od slovesa pôr - položit a jeho odvozeniny - supor, propor), -ãe (mãe - matka), -ão (pão - chleba), -êm (têm - 3. os. mn. č. některých nepravidelných sloves a jejich odvozenin, ter - manter, vir - provir ap.), -em - (bem - dobře), -ém (vaivém - raketoplán)

1.4  Trojhlásky

Trojhláska je takové seskupení hlásek, při kterém se v jedné slabice realizuje jedna plnohodnotná samohláska mezi jednou polosamohláskou a jednou polosouhláskou. Stejně jako v případě samohlásek a dvojhlásek rozlišujeme trojhlásky ústní a nosové.

Trojhlásky ústní

Nejčastější ústní trojhlásky jsou:

-uai (Paraguai), -uei (averiguei - ověřil jsem), -uiu (destruiu - zničil), -iai (fiais - důvěřovali jste), -iei (fiéis - věrní)

Trojhlásky nosové

Nejčastější nosové trojhlásky jsou:

-uão (quão - jak), -ião (avião - letadlo), -uõe (saguões - vnitřní dvory)

Pokud se vedle sebe objeví dvě samohlásky, ale každá se vyslovuje v jiné slabice, mluvíme o hiátu. Všimněte si rozdílu mezi slovy sai (odchází, odejdi) a saí (odešel jsem), v prvním případě jde o dvojhlásku se dvěma samohláskami ve stejné slabice, ve druhém jde o hiát, dvě samohlásky jsou v různých slabikách (sa-í).

hi-a-to (hiát), ál-co-ol (alkohol), jo-e-lho (koleno)

1.5  Souhlásky

V portugalské abecedě existuje 21 souhlásek. Písmeno H není souhláska v pravém slova smyslu, neboť se nevyslovuje. Y může být jak samohláskou, tak souhláskou, záleží na původu daného slova.

Stejně jako v češtině se vyslovují souhlásky b, d, f, k, m, n, p, t, v. K se vyskytuje jen v cizích slovech a jménech a slovech od nich odvozených.

Ostatní souhlásky mají více možných realizací, což závisí například na jejich pozici v rámci slova.

C

Nikdy se jako české „c“ nevyslovuje, před e a i se vyslovuje jako české „s“, ve zbylých případech jako „k“

cebola [sebo:la] - cibule, cinco [si:nku] - pět, carro [ka:rru] - auto, copo [ko:pu] - sklenice

V portugalštině existuje také ç (cedilha), které se vždy vyslovuje jako s.

maçã [masa:] - jablko, caça [ka:sa] - lov, raça [ra:sa] - rasa

Česká hláska „ch“ v portugalštině neexistuje, jde o spřežku písmen c a h, jež je v portugalštině řazena pod písmeno c a vždy se čte jako české „š“.

chá [Sa:] - čaj, chave [Sa:vE] - klíč, checo [Se:ku] - Čech, chorar [Sora:r] - plakat

G

Před samohláskami a, o, u se vyslovuje jako české „g“.

galo [ga:lu] - kohout, gosto [go:Stu] - chuť, gula [gu:la] - mlsnost

Před samohláskami e a i se vyslovuje jako české „ž“.

génio [Ze:nyu] - génius, gémeos [Ze:meuS] - dvojčata, gengiva [ZenZi:va] - dáseň

Portugalské gue a gui se vyslovuje ge a gi, zatímco gua a guo se vyslovuje podobně jako v češtině.

guerra [ge:rra] - válka, guitarra [gita:rra] - kytara, guaraná [guarana:] - guarana, ambíguo [ambi:gu] - dvojaký

H

Nikdy se v portugalštině nevyslovuje.

honra [o:nra] - pocta, herança [era:nsa] - dědictví, hino [i:nu] - hymna

J

Vyslovuje se vždy jako české „ž“.

já [Za:] - už, janela [Zane:la] - okno, pijama [piZa:ma] - pyžamo, hoje [o:ZE] - dnes

L

Vyslovuje se stejně jako v češtině, s výjimkou koncového l a l před jinou souhláskou, které se vyslovuje tvrdě.

anel - prsten, Portugal - Portugalsko, farol - maják, alto - vysoký

LH - spřežka lh se v češtině vyslovuje podobně jako měkké l typické pro východoslovanské jazyky.

piolho [pio:\pyeu] - blecha, olho [o:\pyeu] - oko, mulher [mu\pyee:r] - žena

Q

Existuje pouze ve spojení se samohláskou u, a to ve skupinách que, qui, kdy se pak vyslovuje jako „ke“, „ki“:

pequeno [peke:nu] - malý, esquisito [eSki:zitu] - divný, esqui [eSki:] - lyže

a dále pak skupinách qua, quo, kdy se vyslovuje jako české „kua“ a „kuo“:

quando [kua:ndu] - když, quota [kuo:ta] - kvóta, qual [kua:l] - který

R

V portugalštině existuje více možných realizací vyslovnosti r. Na začátku slova, uprostřed slova po souhláskách l, n, s a graficky vyznačeno jako rr se vyslovuje jako vícekmitové „r“.

raíz [rrai:S] - kořen, relação [rrelasa:u] - vztah, horror [orro:r] - horor, carro [ka:rru] - auto

v dalších případech se vyslovuje podobně jako české „r“.

melhor [me\pyeo:r]- lepší, mar [ma:r] - moře, perante [pera:ntE] - před, caro [ka:ru] - drahý

S

Vyslovuje se stejně jako české „s“ na začátku slova, po jiné souhlásce a psané jako spřežka ss.

sede [se:dE] - žízeň, semelhante [seme\pyeantE] - podobný, ressaca [rressa:ka] - kocovina, vassoura [vasso:ra] - koště

Jako české „z“ se vyslovuje mezi dvěma samohláskami.

casa [ka:za] - dům, mesa [me:za] - stůl, leso [le:zu] - zraněný, piso [pi:zu] - poschodí

Jako české „š“ se vyslovuje na konci slova a před neznělou souhláskou (f, /c/, p, /s/, t).

lápis [la:piS] - tužka, meses [me:zES] - měsíce, fósforo [fo:Sforu] - fosfor, Páscoa [pa:Skua] - Velikonoce, espaço [ESpa:su] - prostor, descer [deSse:r] - sestoupit, pasta [pa:Sta] - taška

Jako české „ž“ se vyslovuje před znělými souhláskami (b, d, g, l, m, n, r, v).

Lisboa [liZbo:a] - Lisabon, desde [de:ZdE] - od, esgotado [EZgota:du] - vyprodaný, eslovaco [EZlova:ku] - Slovák, esmaiar [EZmaia:r] - omdlít, asneira [aZneIra] - hloupost, disrupção [dyZrupsa:u] - narušení, desvio [dEZvi:u] - objížďka

X

Ve většině případů se vyslovuje jako české „š“.

xadrez [Sa:drES] - šachy, lixo [li:Su] - odpad, graxa [gra:Sa] - leštidlo

Jako „ks“ se vyslovuje u slov řeckého a latinského původu.

fixar [fiksa:r] - upevnit, táxi [ta:ksi] - taxi, toxicodependente [toksikudepende:ntE] - drogově závislý

U některých latinských slov se čte také jako české „s“.

máximo [ma:simu] - největší, próximo [pro:simu] - blízký

Z

Na začátku a uvnitř slova se vyslovuje jako české „z“.

zebra [ze:bra] - zebra, zelo [ze:lu] - horlivost, dezanove [dezano:vE] - devatenáct

Na konci slova se vyslovuje jako české „š“.

vez [veS] - krát, dez [deS] - deset, luz [luS] - světlo

1.6  Přízvuk

Pravidla postavení přízvuku v portugalštině nelze formulovat tak, aby platila zcela bez výjimky, a proto jsou následující pravidla velmi zjednodušená.

Přízvuk (acento) v portugalštině zpravidla stojí na předposlední slabice u slov, která končí na -a (-am, -as), -e (-em, -es, -ens), -o (-os) nebo -s, -m.

clara [kla:ra] - bílek, falam [fa:lam] - mluví, asas [a:zaS] - křídla, livre [li:vrE] - volný, dizem [dy:zem] - říkají, Londres [lo:ndrES] - Londýn, viagens [via:ZenS] - cesty, ovo [o:vu] - vejce, lobos [lo:buS] - vlci

Naopak slova končící na -i (-im, -is, -ins), -u (-um, -us, -uns), -om, souhlásky s výjimkou -s, -m (fatal, trabalhador, agudez) nebo nosové ã (-ãs), dvojhlásky ústní i nosové (-s) mívají přízvuk na slabice poslední.

javali [Zavali:] - kaňour, nandu [nandu:] - nandu, viveu [vive:u] - žil, Jesus [Zezu:S] - Ježíš, alguns [algu:nS] - někteří, maçã [masa:] - jablko, aparição [aparisa:u] - zjevení, decisões [desiz\pogjS] - rozhodnutí

Slova zakončena na -ia mají přízvuk na poslední slabice.

alegria [alegri:a] - radost, democracia [demokrasi:a] - demokracie

Jednoslabičná slova jsou v portugalštině buď přízvučná (lá, mês, sé) nebo nepřízvučná, a to jsou zejména členy (o, a, os, as, um), zájmena osobní (o, a, os, as, lhe, lhes, me, se, nos, vos), zájmeno vztažné (que), spojky (e, mas, nem) a některé předložky (a, com, de, em, por).

Kromě hlavního přízvuku existuje v portugalštině ještě přízvuk vedlejší, a to zéjmena u příslovcí tvořených příponou -mente a zdrobnělin odvozených z přípon jako např. -zinho nebo -zito. Vedlejší přízvuk je v té slabice, na které byl v původním slově, přičemž obecně platí, že přízvuk napravo je silnější.

notável - notavelmente [notavelme:ntE], só - sozinho [sozi:\pnhu], devagar [dEvaga:r] - devagarzinho [dEvagarzi:\pnhu]

Samohlásková znaménka užívaná v portugalštině:

â, ê, ô

- znaménko složené (acento circunflexo), které označuje přízvučnost slabiky nebo odlišuje graficky jednoslabičná slova přízvučná či nepřízvučná, která se stejně píší.

por/pôr - přes/položit

á, é, í, ó, ú

- znaménko ostré (acento agudo) označuje přízvučnost.

frágil, sensível, Raúl, sério, telemóvel

à

- znaménko tupé (acento grave) se používá pouze u samohlásky a, u které označuje její otevřenost.

àquele, àquela, àqueles, àquelas

ã, õ

- vlnovka (til) označuje nosovou realizaci daných samohlásek.

mãe, põe, pão

Otevřenost či zavřenost je důležitou vlastností portugalských samohlásek a je dána jejím původem z latiny. Mnohdy je to jediný způsob, jak rozlišit stejně znějící slova.

2  Slovní druhy

V portugalštině existuje 10 slovních druhů. Na rozdíl od češtiny nemá částice, naopak má člen (artigo), který je v portugalštině považován za slovní druh.

Substantivo

A casa  é grande.

Podstatné jméno

Dům  je velký.

Adjetivo

A Linda é bonita .

Přídavné jméno

Linda je pěkná .

Artigo

O gato é preto, a  gata é branca.

Člen

Kocour je černý, kočka je bílá.

Pronome

Ele  é inteligente.

Zájmeno

On  je inteligentní.

Numeral

São cinco  horas.

Číslovka

Je pět  hodin.

Verbo

Como  pouco.

Sloveso

Jím  málo.

Advérbio

Vamos ficar aqui .

Příslovce

Zůstaneme tady .

Preposição

O livro está na  mesa.

Předložka

Kniha je na  stole.

Conjunção

Se  quisesse, vinha.

Spojka

Kdyby  chtěl, přišel by.

Interjeição

Socorro!

Citoslovce

Pomoc!

3  Podstatná jména

Podstatná jména (substantivos) se v portugalštině neskloňují. Rozlišujeme u nich číslo a rod. Pády, jak je známe z češtiny, neexistují a vyjadřují se předložkami a, em, de, por atd.

3.1  Tvoření množného čísla

Tvoření množného čísla závisí na zakončení podstatného jména:

*  podstatná jména zakončená na ústní nebo nosovou samohlásku nebo dvojhlásku mají zakončení -s:

mesa - mesas, rã - rãs, mãe - mães, réu - réus

*  podstatná jména zakončená na dvouhlásku -ão mají zakončení: -ães, -ões, -ãos:

tubarão - tubarões, capelão - capelães, cidadão - cidadãos

Více než jednu možnost v množném čísle mají např. tato slova:

aldeão - aldeões, aldeães, aldeãos

ancião - anciões, anciães, anciãos

ermitão - ermitões, ermitães, ermitãos

pião - piões, piães, piãos

vilão - vilões, vilães, vilãos

alcorão - alcorões, alcorães

charlatão - charlatões, charlatães

cirurgião - cirurgiões, cirurgiães

faisão - faisões, faisães

guardião - guardiães, guardiões

peão - peões, peães

anão - anões, anãos

corrimão - corrimões, corrimãos

verão - verões, verãos

vulcão - vulcões, vulcãos

podstatná jména zakončená na -al, -el, -ol, -ul mění -l na -is:

vogal - vogais, papel - papeis, álcool - álcoois, paul - pauis

Ale: mal - males, cal - cais nebo cales, aval - avais nebo avales, mel - méis nebo meles, cônsul - cônsules

podstatná jména zakončená na -il:

*  pokud je přízvuk na poslední slabice, mění se -l na -s:

canil - canis

*  pokud je přízvuk na jiné, než na poslední slabice, mění se -il na -eis:

fóssil - fósseis

podstatná jména zakončená na -m, mění se -m na -ns:

item - itens, nuvem - nuvens, álbum - álbuns

podstatná jména zakončená na -r nebo -z, přidává se -es:

caráter - carateres, sénior - seniores, júnior - juniores

podstatná jména zakončená na -x se nemění:

tórax, córtex, clímax

podstatná jména zakončená na -s:

*  jednoslabičná slova nebo slova s přízvukem na poslední slabice přidávají koncovku -es:

ás - ases, deus - deuses, ananás - ananáses

*  slova s přízvukem na jiné než na poslední slabice se nemění:

lápis, ténis, atlas, cais

3.1.1  Množné číslo podstatných jmen složených

Podstatná jména vytvořená procesem aglutinace tvoří množné číslo stejně jako podstatná jména základní (mění se jen druhá část slova):

aguardente-aguardentes, girassol-girassóis, passatempo-passatempos

Podstatná jména vytvořená juxtapozicí mohou mít v množném čísle buď jednu nebo obě části slova:

amor-perfeito/amores-perfeitos, grão-mestre/grão-mestres, guarda-marinha/guardas-marinhas

Nemění se slova, jež v jednotném čísle končí na -s:

saca-rolhas, abre-latas, guarda-costas

Jelikož je tvoření množného čísla složených slov tvořených juxtapozicí poměrně složité, uvádíme následující pravidla:

a)  Kořeny jsou buď dvě podstatná jména nebo jedno podstatné jméno a jedno přídavné jméno. Podstatné jméno pak tvoří oba kořeny:

amor-perfeito/amores-perfeitos

b)  Pokud je první kořen sloveso a druhý kořen podstatné či přídavné jméno nebo sloveso, tak pouze druhý kořen má koncovku množného čísla:

bate-chapa/bate-chapas, porta-voz/porta-vozes

c)  Pokud je slovo složeno z jednoho neohebného kořene a z podstatného jména, pak ten druhý má koncovku množného čísla:

ex-presidente/ex-presidentes, abaixo-assinado/abaixo-assinados

d)  Pokud jsou oba kořeny složeného podstatného jména spojeny předložkou, pak jen ten první má koncovku množného čísla:

ave-do-paraíso/aves-do-paraíso, pão-de-ló/pães-de-ló

e)  Pokud je složené slovo tvořeno ze dvou podstatných jmen, ale pouze to druhé je specifickým determinantem, pak množné číslo tvoří pouze první z nich:

papel-moeda/papéis-moeda

3.1.2  Podstatná jména uniformní

Podstatná jména jen v jednotném čísle jsou běžně názvy kovů a některá abstraktní podstatná jména:

cobre - měď, ferro - železo, prata - stříbro

caridade - srdečnost, fé - víra, vergonha - stydlivost, piedade - zbožnost

Jména kovů mohou být někdy v množném čísle, ale mají pak jiný význam:

ferros - pouta, cobres - měďáky

Podstatná jména pomnožná, jež tedy existují jen v množném čísle:

anais - anály, arredores - okolí, férias - prázdniny, núpcias - svatba

Podstatná jména s jiným významem v jednotném a množném čísle:

ar-ares

vzduch/klima

féria-férias

plat/dovolená, prázdniny

género-géneros

druh/zboží

miolo-miolos

kůrka chleba/mozek

pai-pais

otec/rodiče

ânsia-ânsias

touha/úzkost

água-águas

voda/minerální vody

3.2  Rod podstatných jmen

V portugalštině existují jen dva rody: rod mužský (género masculino) a ženský (género feminino), zbytky rodu středního vycházející z latiny nalezneme jen v zájmenech ukazovacích.

Rod mužský zahrnuje podstatná jména, která mají člen o:

o aluno, o poema, o pão

Rod ženský zahrnuje podstatná jména, která mají člen a:

a rosa, a casa, a mãe

Rod podstatných jmen není pravidelný, a to jak co se týče významu, tak jeho koncovky. Z hlediska významového se podstatná jména mužského a ženského rodu dělí následujícím způsobem:

Mužského rodu jsou

a)  jména mužů a funkcí, které jsou jimi vykonávány:

Paulo, conde, condutor

b)  názvy zvířat mužského pohlaví:

lobo, cão, galo

c)  názvy měsíců a světových stran:

março, setembro, Norte, Sul

d)  názvy jezer, hor, oceánů, moří, řek, větrů:

Amazonas, Alpes, tufão, furacão

Ženského rodu jsou

a)  jména žen a jimi vykonávaných funkcí:

Maria, doutora, rainha

b)  názvy zvířat ženského pohlaví

galinha, raposa, gata

c)  názvy měst, ostrovů, které jsou odvozeny od a cidade, a ilha

Sicília, Antilhas

3.2.1  Dělení podst. jmen muž. a žen. rodu podle koncovky

Mužského rodu jsou podstatná jména zakončená na nepřízvučné -o:

aluno, lobo, banco

Ženského rodu jsou podstatná jména zakončená na nepřízvučné -a:

casa, mesa, lama

Pozor na slova řeckého původu, která končí na -ema, -ma, -a ap. Mají vždy mužský rod.

clima, dia, fantasma, mapa, planeta, telefonema

Podstatná jména končící na -ão mohou být buď konkrétní, a pak jsou mužského rodu, nebo abstraktní, a potom jsou rodu ženského.

o balcão, o feijão, o algodão

a operação, a opinião, a educação

3.3  Přechylování podstatných jmen

Rod ženský je odvozen od rodu mužského na základě změny či přidání přípon:

cantor/cantora, amigo/amiga, professor/professora

U některých je forma mužského rodu odlišná od podstatného jména rodu ženského, každé má jiný kořen, tato slova je potřeba si zapamatovat:

bode/cabra

kozel/koza

boi/vaca

býk/kráva

cão/cadela

pes/fena

carneiro/ovelha

beran/ovce

cavaleiro/dama

kavalír/dáma

cavalo/égua

kůň/kobyla

genro/nora

zeť/snacha

homem/mulher

muž/žena

macho/fêmea

samec/samice

marido/mulher

manžel/-ka

pai/mãe

otec/matka

zangão/abelha

čmelák/včela

3.3.1  Podstatná jména označující šlechtické a jiné hodnosti

jsou zakončena na koncovky -esa, -essa, -isa a -ina:

abade-abadesa, conde-condessa, czar-czarisa, maestro-maestrina

Slovo prior má v portugalštině dvě formy ženského rodu: prioresa (nejvyšší představená náboženského řádu) a priora (sestra terciářů).

3.3.2  Podstatná jména obourodá

Jedná se o uniformní podstatná jména, která mají bežně jen jediný tvar pro oba rody a rozlišují se tedy jen členem nebo jiným determinantem.

estudante, colega, artista

Mezi podstatná jména obourodá patří obecně ta uniformní, která jsou zakončena na -e:

agente, cliente, emigrante, contribuinte, servente

Patří k nim i slova uvedená v následující tabulce:

MASC.

FEM.

MASC.

FEM.

o camarada

a camarada

o indígena

a indígena

o colegial

a colegial

o jornalista

a jornalista

o compatriota

a compatriota

o jovem

a jovem

o dentista

a dentista

o publicista

a publicista

o guitarrista

a guitarrista

o selvagem

a selvagem

o herege

a herege

o suicida

a suicida

o estudante

a estudante

o fã

a fã

o turista

a turista

o motorista

a motorista

o gerente

a gerente

o presidente

a presidente

o residente

a residente

o intérprete

a intérprete

Všechna jména živých bytostí končící na -ista jsou obourodá:

adventista, anarquista, pianista

3.3.3  Jména zvířat s jedním gramatickým rodem

Některá podstatná jména vyjadřující názvy zvířat mají jen jeden rod pro obě pohlaví:

tigre, rouxinol, cobra, mosca, sardinha, crocodilo

Pokud je potřeba specifikovat pohlaví zvířete, připojuje se k podstatnému jménu slovo samec (macho) a samice (fêmea):

a tigre macho/a tigre fêmea

3.3.4  Podstatná jména se stejným tvarem a rodem

Jsou to podstatná jména označující osoby, jež mají jen jeden gramatický rod a jeden tvar, bez ohledu na pohlaví (substantivos sobrecomuns):

o cônjuge

manžel/ka

a criança

dítě

a criatura

bytost

a pessoa

osoba

a testemunha

svědek

a vítima

oběť

o apóstolo

apoštol

o indivíduo

jedinec

o animal

zvíře

o ídolo

idol

o cadáver

mrtvola

o carrasco

kat

o monstro

monstrum

o esqueleto

kostlivec

o sujeito

člověk, individuum

o telefonema

tel. hovor

3.3.5  Podstatná jména měnící význam podle rodu

Existují podstatná jména, jež si jsou graficky velmi podobná, ale mají v každém rodě jiný význam.

o conto/a conta

povídka/účet

o fruto/a fruta

plod/ovoce

o pato/a pata

kachna/tlapa

o ponto/a ponta

bod/špička

o porto/a porta

přístav/dveře

o bolo/a bola

dort/míč

Některá podstatná jména se liší jen členem, ale mají jiný význam:

o capital/a capital

kapitál/hlavní město

o cabeça/a cabeça

šéf/hlava

o caixa/a caixa

pokladní/pokladna

o guia/a guia

návod/průvodce

o rádio/a rádio

rádiový přijímač/vysílač

o cinza/a cinza

šedá barva/popel

o cometa/a cometa

kometa/drak

o guarda/a guarda

hlídač/stráž

o voga/a voga

kormidelník/móda

3.4  Podstatná jména hromadná

Podstatná jména hromadná (singularia tantum) jsou taková, jež mají tvar pouze jednotného čísla, ale označují seskupení nebo větší množství osob, zvířat či věcí stejného druhu:

a alcateia

smečka (vlků)

o arquipélago

souostroví

o cacho

trs (hroznů)

a discoteca

kolekce desek

o enxame

roj (včel)

a pinacoteca

kolekce obrazů

o cardume

hejno (ryb)

o rebanho

stádo (ovcí)

o vocabulário

slovíčka

o vinhal

vinice

a constelação

souhvězdí

o olival

olivový háj

3.5  Podstatná jména pomnožná

Podstatná jména pomnožná (pluralia tantum) jsou taková, která mají tvar pouze množného čísla, ale označují jen jednu věc:

os víveres

potraviny

os pêsames

upřímná soustrast

as olheiras

kruhy pod očima

as núpcias

sňatek

os parabéns

blahopřání

as expensas

útraty, výdaje

as endoenças

Zelený čtvrtek

as condolências

kondolence

as cócegas

lechtání

as belas-artes

krásné umění

os arredores

okolí

os anais

letopisy

as alvísarras

nálezné

Table of Contents

1 Výslovnost

1.1 Portugalská abeceda

1.2 Samohlásky

1.3 Dvojhlásky

1.4 Trojhlásky

1.5 Souhlásky

1.6 Přízvuk

2 Slovní druhy

3 Podstatná jména

3.1 Tvoření množného čísla

3.2 Rod podstatných jmen

3.3 Přechylování podstatných jmen

3.4 Podstatná jména hromadná

3.5 Podstatná jména pomnožná