1 Výslovnost

1.1 Portugalská abeceda

Výslovnost portugalské abecedy

Abecedu portugalského jazyka tvoří 26 písmen.

a | [a:] | h | [aga:] | o | [o] | v | [ve:]
b | [be:] | i | [i] | p | [pe:] | w | [da:bliu]
c | [se:] | j | [Zota] | q | [ke:] | x | [SiS]
d | [de:] | k | [kapa] | r | [erre] | y | [i:psilon]
e | [e:] | l | [ele] | s | [esse] | z | [ze:]
f | [efe] | m | [eme] | t | [te:] |  |
g | [ge:] | n | [ene] | u | [u] |  |

Kromě těchto písmen se užívá i ç (cê cedilhado) a tyto spřežky: rr (erre duplo), ss (esse duplo), ch (cê-agá), lh (ele-agá), nh (ene-agá), gu (guê-u) a qu (quê-u). Nově byla do portugalské abecedy začleněna písmena K (cá), W (dáblio) a Y (ípsilon), jež se ale vyskytují jen:
* ve jménech a slovech cizího původu
Kant/kantismo, Darwin/darwinismo, Byron/byroniano * v místních názvech pocházejících z cizích jazyků
Kuwait, Malawi * ve zkratkách a mezinárodních měrných jednotkách
km, yd-jarda, watt Výslovnost v této gramatice byla zjednodušena a uzpůsobena českému mluvčímu.

1.2 Samohlásky

V portugalštině existují samohlásky ústní (9), samohlásky nosové (5) společně s dvojhláskami a trojhláskami, rovněž ústními i nosovými.
Výslovnost portugalských samohlásek je určena tím, zda se samohláska nachází ve slabice přízvučné (sílaba tónica) nebo ve slabice nepřízvučné (sílaba átona), v prvním případě se samohlásky vždy vyslovují plně a naopak ve slabikách nepřízvučných se vyslovují oslabeně, mnohdy je jejich výslovnost redukována nebo se nerealizuje vůbec, což závisí na tempu promluvy mluvčího. Díky tomu portugalština budí dojem, že v ní převládají souhlásky.

1.2.1 Samohlásky ústní

Stejně jako v češtině existují v portugalštině samohlásky a, e, i, o, u, ale některé mají více realizací (jsou vyslovovány odlišně). Proto mluvíme v portugalštině o 9 ústních samohláskách. Realizace některých samohlásek se často liší podle toho, zda jsou v přízvučné či nepřízvučné slabice. Daná realizace v následujících příkladech je zvýrazněna tučně, za přízvučnou slabikou následuje dvojtečka.

A

V přízvučné slabice se realizuje prakticky stejně jako české „a“, ve slabice nepřízvučné a před m a n je výslovnost redukována:
casa [ka:za] - dům, cama [ka:ma] - postel, mesa [me:za] - stůl

E

V přízvučné slabice se realizuje dvojím způsobem, zavisí tedy na otevřenosti (podobně jako české „e“) nebo uzavřenosti výslovnosti. Ve slabice nepřízvučné, a to zejména na konci slova, se vyslovuje redukovaně, v rychlé promluvě pak toto redukované e často mizí:
beleza [bele:za] - krása, noite [noitE] - noc, certo [se:rtu] - jistý

I

Vyslovuje se podobně jako české „i“ s výjimkou slabik di, ti, ni, které se na rozdíl od češtiny vyslovují tvrdě:
dizer [dyze:r] - říct, sentir [senty:r] - cítit, menino [meny:nu] - kluk

O

Ve slabice přízvučné má tato samohláska dvě realizace, o otevřené a zavřené, ve slabice nepřízvučné je jeho realizace redukována, na konci slova se téměř vždy čte jako české „u“:
porto [po:rtu] - přístav, fado [fa:du] - národní portugalská hudba

U

Tato samohláska se vždy vyslovuje jako české „u“:
rugas [rru:gaS] vrásky, luto [lu:tu] - smutek, situado [situa:du] umístěný

1.2.2 Samohlásky nosové

Samohlásky nosové (nazální) neboli nosovky jsou označené vlnovkou ~ til:
lã [l\pav] - vlna, limões [lim\pogjS] - citróny nebo takové, za nimiž následují nosové souhlásky m, n, a to vždy ve slabice zavřené, pokud následuje další souhláska nebo na konci slova:
andar [\pagndar] - jít, pente [p\pevntE] - hřeben Osvojení výslovnosti nosovek je pro českého mluvčího poměrně obtížné - m a n se nevyslovují vůbec, a to především na konci slova, v jiných případech může dojít k tzv. nazálnímu skluzu - při výslovnosti je slabě přítomna nosová souhláska (pokud za m, n následuje b, d, (g), (k), p, t). V češtině takovou výslovnost můžeme přirovnat k výslovnosti n, po němž následuje jiná souhláska, např. Lenka, linka, ranka, laskonka.
Koncovky -am, -em, -ém, -ens se vyslovují jako nosové dvojhlásky.

1.3 Dvojhlásky

Jako o dvojhlásce (diftongu) mluvíme tehdy, když jde o spojení dvou samohlásek, kdy jedna z nich je vyslovována plnohodnotně a druhá jako polosamohláska (i a nepřízvučné e se pak vyslovuje jako „j“, u a nepřízvučné o jako „w“ („u“).
Pokud jako první stojí polosamohláska následována plnohodnotnou samohláskou, mluvíme o dvojhláskách stoupavých (crescentes):
-ia (diálise - dialýza), -ie (espécie - druh), -iu (viúva - vdova), -io (tio - strýc), -ua (água - voda), -ue (frequente - častý), -uo (vácuo - vakuum), -ui (tranquilo - klidný) Pokud jako první stojí plnohodnotná samohláska následovaná polosamohláskou, mluvíme o dvojhláskách klesavých (descrescentes):
-ai (maio - květen), -ae (Caetano - vlastní jméno), -au (autor - autor), -ei (deixar - nechat), -éi (hotéis - hotely), -ui (cuidado - péče), -oi (coitado - chudák), -ói (herói - hrdina), -eu (meu - moje), -éu (réu - obviněný), -ou (ouro - zlato) U dvojhlásek, podobně jako u samohlásek, rozlišujeme dvojhlásky ústní a nosové. Na rozdíl od dvojhlásek ústních jsou dvojhlásky nosové vždy klesavé:
-ui (muito - mnoho), -õe (põe - 3. os. j. č. od slovesa pôr - položit a jeho odvozeniny - supor, propor), -ãe (mãe - matka), -ão (pão - chleba), -êm (têm - 3. os. mn. č. některých nepravidelných sloves a jejich odvozenin, ter - manter, vir - provir ap.), -em - (bem - dobře), -ém (vaivém - raketoplán)

1.4 Trojhlásky

Trojhláska je takové seskupení hlásek, při kterém se v jedné slabice realizuje jedna plnohodnotná samohláska mezi jednou polosamohláskou a jednou polosouhláskou. Stejně jako v případě samohlásek a dvojhlásek rozlišujeme trojhlásky ústní a nosové.

Trojhlásky ústní

Nejčastější ústní trojhlásky jsou:
-uai (Paraguai), -uei (averiguei - ověřil jsem), -uiu (destruiu - zničil), -iai (fiais - důvěřovali jste), -iei (fiéis - věrní)

Trojhlásky nosové

Nejčastější nosové trojhlásky jsou:
-uão (quão - jak), -ião (avião - letadlo), -uõe (saguões - vnitřní dvory) Pokud se vedle sebe objeví dvě samohlásky, ale každá se vyslovuje v jiné slabice, mluvíme o hiátu. Všimněte si rozdílu mezi slovy sai (odchází, odejdi) a saí (odešel jsem), v prvním případě jde o dvojhlásku se dvěma samohláskami ve stejné slabice, ve druhém jde o hiát, dvě samohlásky jsou v různých slabikách (sa-í). hi-a-to (hiát), ál-co-ol (alkohol), jo-e-lho (koleno)

1.5 Souhlásky

V portugalské abecedě existuje 21 souhlásek. Písmeno H není souhláska v pravém slova smyslu, neboť se nevyslovuje. Y může být jak samohláskou, tak souhláskou, záleží na původu daného slova.
Stejně jako v češtině se vyslovují souhlásky b, d, f, k, m, n, p, t, v. K se vyskytuje jen v cizích slovech a jménech a slovech od nich odvozených.
Ostatní souhlásky mají více možných realizací, což závisí například na jejich pozici v rámci slova.

C

Nikdy se jako české „c“ nevyslovuje, před e a i se vyslovuje jako české „s“, ve zbylých případech jako „k“
cebola [sebo:la] - cibule, cinco [si:nku] - pět, carro [ka:rru] - auto, copo [ko:pu] - sklenice V portugalštině existuje také ç (cedilha), které se vždy vyslovuje jako s. maçã [masa:] - jablko, caça [ka:sa] - lov, raça [ra:sa] - rasa Česká hláska „ch“ v portugalštině neexistuje, jde o spřežku písmen c a h, jež je v portugalštině řazena pod písmeno c a vždy se čte jako české „š“.
chá [Sa:] - čaj, chave [Sa:vE] - klíč, checo [Se:ku] - Čech, chorar [Sora:r] - plakat

G

Před samohláskami a, o, u se vyslovuje jako české „g“.
galo [ga:lu] - kohout, gosto [go:Stu] - chuť, gula [gu:la] - mlsnost Před samohláskami e a i se vyslovuje jako české „ž“.
génio [Ze:nyu] - génius, gémeos [Ze:meuS] - dvojčata, gengiva [ZenZi:va] - dáseň Portugalské gue a gui se vyslovuje ge a gi, zatímco gua a guo se vyslovuje podobně jako v češtině. guerra [ge:rra] - válka, guitarra [gita:rra] - kytara, guaraná [guarana:] - guarana, ambíguo [ambi:gu] - dvojaký

H

Nikdy se v portugalštině nevyslovuje.
honra [o:nra] - pocta, herança [era:nsa] - dědictví, hino [i:nu] - hymna

J

Vyslovuje se vždy jako české „ž“.
já [Za:] - už, janela [Zane:la] - okno, pijama [piZa:ma] - pyžamo, hoje [o:ZE] - dnes

L

Vyslovuje se stejně jako v češtině, s výjimkou koncového l a l před jinou souhláskou, které se vyslovuje tvrdě.
anel - prsten, Portugal - Portugalsko, farol - maják, alto - vysoký LH - spřežka lh se v češtině vyslovuje podobně jako měkké l typické pro východoslovanské jazyky. piolho [pio:\pyeu] - blecha, olho [o:\pyeu] - oko, mulher [mu\pyee:r] - žena

Q

Existuje pouze ve spojení se samohláskou u, a to ve skupinách que, qui, kdy se pak vyslovuje jako „ke“, „ki“:
pequeno [peke:nu] - malý, esquisito [eSki:zitu] - divný, esqui [eSki:] - lyže a dále pak skupinách qua, quo, kdy se vyslovuje jako české „kua“ a „kuo“:
quando [kua:ndu] - když, quota [kuo:ta] - kvóta, qual [kua:l] - který

R

V portugalštině existuje více možných realizací vyslovnosti r. Na začátku slova, uprostřed slova po souhláskách l, n, s a graficky vyznačeno jako rr se vyslovuje jako vícekmitové „r“.
raíz [rrai:S] - kořen, relação [rrelasa:u] - vztah, horror [orro:r] - horor, carro [ka:rru] - auto v dalších případech se vyslovuje podobně jako české „r“.
melhor [me\pyeo:r]- lepší, mar [ma:r] - moře, perante [pera:ntE] - před, caro [ka:ru] - drahý

S

Vyslovuje se stejně jako české „s“ na začátku slova, po jiné souhlásce a psané jako spřežka ss.
sede [se:dE] - žízeň, semelhante [seme\pyeantE] - podobný, ressaca [rressa:ka] - kocovina, vassoura [vasso:ra] - koště Jako české „z“ se vyslovuje mezi dvěma samohláskami.
casa [ka:za] - dům, mesa [me:za] - stůl, leso [le:zu] - zraněný, piso [pi:zu] - poschodí Jako české „š“ se vyslovuje na konci slova a před neznělou souhláskou (f, /c/, p, /s/, t).
lápis [la:piS] - tužka, meses [me:zES] - měsíce, fósforo [fo:Sforu] - fosfor, Páscoa [pa:Skua] - Velikonoce, espaço [ESpa:su] - prostor, descer [deSse:r] - sestoupit, pasta [pa:Sta] - taška Jako české „ž“ se vyslovuje před znělými souhláskami (b, d, g, l, m, n, r, v).
Lisboa [liZbo:a] - Lisabon, desde [de:ZdE] - od, esgotado [EZgota:du] - vyprodaný, eslovaco [EZlova:ku] - Slovák, esmaiar [EZmaia:r] - omdlít, asneira [aZneIra] - hloupost, disrupção [dyZrupsa:u] - narušení, desvio [dEZvi:u] - objížďka

X

Ve většině případů se vyslovuje jako české „š“.
xadrez [Sa:drES] - šachy, lixo [li:Su] - odpad, graxa [gra:Sa] - leštidlo Jako „ks“ se vyslovuje u slov řeckého a latinského původu.
fixar [fiksa:r] - upevnit, táxi [ta:ksi] - taxi, toxicodependente [toksikudepende:ntE] - drogově závislý U některých latinských slov se čte také jako české „s“.
máximo [ma:simu] - největší, próximo [pro:simu] - blízký

Z

Na začátku a uvnitř slova se vyslovuje jako české „z“.
zebra [ze:bra] - zebra, zelo [ze:lu] - horlivost, dezanove [dezano:vE] - devatenáct Na konci slova se vyslovuje jako české „š“.
vez [veS] - krát, dez [deS] - deset, luz [luS] - světlo

1.6 Přízvuk

Pravidla postavení přízvuku v portugalštině nelze formulovat tak, aby platila zcela bez výjimky, a proto jsou následující pravidla velmi zjednodušená.
Přízvuk (acento) v portugalštině zpravidla stojí na předposlední slabice u slov, která končí na -a (-am, -as), -e (-em, -es, -ens), -o (-os) nebo -s, -m.
clara [kla:ra] - bílek, falam [fa:lam] - mluví, asas [a:zaS] - křídla, livre [li:vrE] - volný, dizem [dy:zem] - říkají, Londres [lo:ndrES] - Londýn, viagens [via:ZenS] - cesty, ovo [o:vu] - vejce, lobos [lo:buS] - vlci Naopak slova končící na -i (-im, -is, -ins), -u (-um, -us, -uns), -om, souhlásky s výjimkou -s, -m (fatal, trabalhador, agudez) nebo nosové ã (-ãs), dvojhlásky ústní i nosové (-s) mívají přízvuk na slabice poslední.
javali [Zavali:] - kaňour, nandu [nandu:] - nandu, viveu [vive:u] - žil, Jesus [Zezu:S] - Ježíš, alguns [algu:nS] - někteří, maçã [masa:] - jablko, aparição [aparisa:u] - zjevení, decisões [desiz\pogjS] - rozhodnutí Slova zakončena na -ia mají přízvuk na poslední slabice.
alegria [alegri:a] - radost, democracia [demokrasi:a] - demokracie Jednoslabičná slova jsou v portugalštině buď přízvučná (lá, mês, sé) nebo nepřízvučná, a to jsou zejména členy (o, a, os, as, um), zájmena osobní (o, a, os, as, lhe, lhes, me, se, nos, vos), zájmeno vztažné (que), spojky (e, mas, nem) a některé předložky (a, com, de, em, por).
Kromě hlavního přízvuku existuje v portugalštině ještě přízvuk vedlejší, a to zéjmena u příslovcí tvořených příponou -mente a zdrobnělin odvozených z přípon jako např. -zinho nebo -zito. Vedlejší přízvuk je v té slabice, na které byl v původním slově, přičemž obecně platí, že přízvuk napravo je silnější.
notável - notavelmente [notavelme:ntE], só - sozinho [sozi:\pnhu], devagar [dEvaga:r] - devagarzinho [dEvagarzi:\pnhu] Samohlásková znaménka užívaná v portugalštině:

â, ê, ô

- znaménko složené (acento circunflexo), které označuje přízvučnost slabiky nebo odlišuje graficky jednoslabičná slova přízvučná či nepřízvučná, která se stejně píší.
por/pôr - přes/položit

á, é, í, ó, ú

- znaménko ostré (acento agudo) označuje přízvučnost.
frágil, sensível, Raúl, sério, telemóvel

à

- znaménko tupé (acento grave) se používá pouze u samohlásky a, u které označuje její otevřenost.
àquele, àquela, àqueles, àquelas

ã, õ

- vlnovka (til) označuje nosovou realizaci daných samohlásek.
mãe, põe, pão Otevřenost či zavřenost je důležitou vlastností portugalských samohlásek a je dána jejím původem z latiny. Mnohdy je to jediný způsob, jak rozlišit stejně znějící slova.

2 Slovní druhy

V portugalštině existuje 10 slovních druhů. Na rozdíl od češtiny nemá částice, naopak má člen (artigo), který je v portugalštině považován za slovní druh.

Substantivo | A casa é grande.
Podstatné jméno | Dům je velký.
Adjetivo | A Linda é bonita.
Přídavné jméno | Linda je pěkná.
Artigo | O gato é preto, a gata é branca.
Člen | Kocour je černý, kočka je bílá.
Pronome | Ele é inteligente.
Zájmeno | On je inteligentní.
Numeral | São cinco horas.
Číslovka | Je pět hodin.
Verbo | Como pouco.
Sloveso | Jím málo.
Advérbio | Vamos ficar aqui.
Příslovce | Zůstaneme tady.
Preposição | O livro está na mesa.
Předložka | Kniha je na stole.
Conjunção | Se quisesse, vinha.
Spojka | Kdyby chtěl, přišel by.
Interjeição | Socorro!
Citoslovce | Pomoc!

3 Podstatná jména

Podstatná jména (substantivos) se v portugalštině neskloňují. Rozlišujeme u nich číslo a rod. Pády, jak je známe z češtiny, neexistují a vyjadřují se předložkami a, em, de, por atd.

3.1 Tvoření množného čísla

Tvoření množného čísla závisí na zakončení podstatného jména:
* podstatná jména zakončená na ústní nebo nosovou samohlásku nebo dvojhlásku mají zakončení -s:
mesa - mesas, rã - rãs, mãe - mães, réu - réus * podstatná jména zakončená na dvouhlásku -ão mají zakončení: -ães, -ões, -ãos:
tubarão - tubarões, capelão - capelães, cidadão - cidadãos Více než jednu možnost v množném čísle mají např. tato slova:
aldeão - aldeões, aldeães, aldeãos ancião - anciões, anciães, anciãos ermitão - ermitões, ermitães, ermitãos pião - piões, piães, piãos vilão - vilões, vilães, vilãos alcorão - alcorões, alcorães charlatão - charlatões, charlatães cirurgião - cirurgiões, cirurgiães faisão - faisões, faisães guardião - guardiães, guardiões peão - peões, peães anão - anões, anãos corrimão - corrimões, corrimãos verão - verões, verãos vulcão - vulcões, vulcãos podstatná jména zakončená na -al, -el, -ol, -ul mění -l na -is:
vogal - vogais, papel - papeis, álcool - álcoois, paul - pauis Ale: mal - males, cal - cais nebo cales, aval - avais nebo avales, mel - méis nebo meles, cônsul - cônsules podstatná jména zakončená na -il:
* pokud je přízvuk na poslední slabice, mění se -l na -s:
canil - canis * pokud je přízvuk na jiné, než na poslední slabice, mění se -il na -eis:
fóssil - fósseis podstatná jména zakončená na -m, mění se -m na -ns:
item - itens, nuvem - nuvens, álbum - álbuns podstatná jména zakončená na -r nebo -z, přidává se -es:
caráter - carateres, sénior - seniores, júnior - juniores podstatná jména zakončená na -x se nemění:
tórax, córtex, clímax podstatná jména zakončená na -s:
* jednoslabičná slova nebo slova s přízvukem na poslední slabice přidávají koncovku -es:
ás - ases, deus - deuses, ananás - ananáses * slova s přízvukem na jiné než na poslední slabice se nemění:
lápis, ténis, atlas, cais

3.1.1 Množné číslo podstatných jmen složených

Podstatná jména vytvořená procesem aglutinace tvoří množné číslo stejně jako podstatná jména základní (mění se jen druhá část slova):
aguardente-aguardentes, girassol-girassóis, passatempo-passatempos Podstatná jména vytvořená juxtapozicí mohou mít v množném čísle buď jednu nebo obě části slova:
amor-perfeito/amores-perfeitos, grão-mestre/grão-mestres, guarda-marinha/guardas-marinhas Nemění se slova, jež v jednotném čísle končí na -s:
saca-rolhas, abre-latas, guarda-costas Jelikož je tvoření množného čísla složených slov tvořených juxtapozicí poměrně složité, uvádíme následující pravidla:
a) Kořeny jsou buď dvě podstatná jména nebo jedno podstatné jméno a jedno přídavné jméno. Podstatné jméno pak tvoří oba kořeny:
amor-perfeito/amores-perfeitos b) Pokud je první kořen sloveso a druhý kořen podstatné či přídavné jméno nebo sloveso, tak pouze druhý kořen má koncovku množného čísla:
bate-chapa/bate-chapas, porta-voz/porta-vozes c) Pokud je slovo složeno z jednoho neohebného kořene a z podstatného jména, pak ten druhý má koncovku množného čísla:
ex-presidente/ex-presidentes, abaixo-assinado/abaixo-assinados d) Pokud jsou oba kořeny složeného podstatného jména spojeny předložkou, pak jen ten první má koncovku množného čísla:
ave-do-paraíso/aves-do-paraíso, pão-de-ló/pães-de-ló e) Pokud je složené slovo tvořeno ze dvou podstatných jmen, ale pouze to druhé je specifickým determinantem, pak množné číslo tvoří pouze první z nich:
papel-moeda/papéis-moeda

3.1.2 Podstatná jména uniformní

Podstatná jména jen v jednotném čísle jsou běžně názvy kovů a některá abstraktní podstatná jména:
cobre - měď, ferro - železo, prata - stříbro caridade - srdečnost, fé - víra, vergonha - stydlivost, piedade - zbožnost Jména kovů mohou být někdy v množném čísle, ale mají pak jiný význam: ferros - pouta, cobres - měďáky Podstatná jména pomnožná, jež tedy existují jen v množném čísle:
anais - anály, arredores - okolí, férias - prázdniny, núpcias - svatba Podstatná jména s jiným významem v jednotném a množném čísle:

ar-ares | vzduch/klima
féria-férias | plat/dovolená, prázdniny
género-géneros | druh/zboží
miolo-miolos | kůrka chleba/mozek
pai-pais | otec/rodiče
ânsia-ânsias | touha/úzkost
água-águas | voda/minerální vody

3.2 Rod podstatných jmen

V portugalštině existují jen dva rody: rod mužský (género masculino) a ženský (género feminino), zbytky rodu středního vycházející z latiny nalezneme jen v zájmenech ukazovacích.
Rod mužský zahrnuje podstatná jména, která mají člen o:
o aluno, o poema, o pão Rod ženský zahrnuje podstatná jména, která mají člen a:
a rosa, a casa, a mãe Rod podstatných jmen není pravidelný, a to jak co se týče významu, tak jeho koncovky. Z hlediska významového se podstatná jména mužského a ženského rodu dělí následujícím způsobem:

Mužského rodu jsou

a) jména mužů a funkcí, které jsou jimi vykonávány:
Paulo, conde, condutor b) názvy zvířat mužského pohlaví:
lobo, cão, galo c) názvy měsíců a světových stran:
março, setembro, Norte, Sul d) názvy jezer, hor, oceánů, moří, řek, větrů:
Amazonas, Alpes, tufão, furacão

Ženského rodu jsou

a) jména žen a jimi vykonávaných funkcí:
Maria, doutora, rainha b) názvy zvířat ženského pohlaví
galinha, raposa, gata c) názvy měst, ostrovů, které jsou odvozeny od a cidade, a ilha
Sicília, Antilhas

3.2.1 Dělení podst. jmen muž. a žen. rodu podle koncovky

Mužského rodu jsou podstatná jména zakončená na nepřízvučné -o:
aluno, lobo, banco Ženského rodu jsou podstatná jména zakončená na nepřízvučné -a:
casa, mesa, lama Pozor na slova řeckého původu, která končí na -ema, -ma, -a ap. Mají vždy mužský rod. clima, dia, fantasma, mapa, planeta, telefonema Podstatná jména končící na -ão mohou být buď konkrétní, a pak jsou mužského rodu, nebo abstraktní, a potom jsou rodu ženského.
o balcão, o feijão, o algodão a operação, a opinião, a educação

3.3 Přechylování podstatných jmen

Rod ženský je odvozen od rodu mužského na základě změny či přidání přípon:
cantor/cantora, amigo/amiga, professor/professora U některých je forma mužského rodu odlišná od podstatného jména rodu ženského, každé má jiný kořen, tato slova je potřeba si zapamatovat:

bode/cabra | kozel/koza
boi/vaca | býk/kráva
cão/cadela | pes/fena
carneiro/ovelha | beran/ovce
cavaleiro/dama | kavalír/dáma
cavalo/égua | kůň/kobyla
genro/nora | zeť/snacha
homem/mulher | muž/žena
macho/fêmea | samec/samice
marido/mulher | manžel/-ka
pai/mãe | otec/matka
zangão/abelha | čmelák/včela

3.3.1 Podstatná jména označující šlechtické a jiné hodnosti

jsou zakončena na koncovky -esa, -essa, -isa a -ina:
abade-abadesa, conde-condessa, czar-czarisa, maestro-maestrina Slovo prior má v portugalštině dvě formy ženského rodu: prioresa (nejvyšší představená náboženského řádu) a priora (sestra terciářů).

3.3.2 Podstatná jména obourodá

Jedná se o uniformní podstatná jména, která mají bežně jen jediný tvar pro oba rody a rozlišují se tedy jen členem nebo jiným determinantem.
estudante, colega, artista Mezi podstatná jména obourodá patří obecně ta uniformní, která jsou zakončena na -e:
agente, cliente, emigrante, contribuinte, servente Patří k nim i slova uvedená v následující tabulce:

MASC. | FEM. | MASC. | FEM.
o camarada | a camarada | o indígena | a indígena
o colegial | a colegial | o jornalista | a jornalista
o compatriota | a compatriota | o jovem | a jovem
o dentista | a dentista | o publicista | a publicista
o guitarrista | a guitarrista | o selvagem | a selvagem
o herege | a herege | o suicida | a suicida
o estudante | a estudante | o fã | a fã
o turista | a turista | o motorista | a motorista
o gerente | a gerente | o presidente | a presidente
o residente | a residente | o intérprete | a intérprete

Všechna jména živých bytostí končící na -ista jsou obourodá:
adventista, anarquista, pianista

3.3.3 Jména zvířat s jedním gramatickým rodem

Některá podstatná jména vyjadřující názvy zvířat mají jen jeden rod pro obě pohlaví:
tigre, rouxinol, cobra, mosca, sardinha, crocodilo Pokud je potřeba specifikovat pohlaví zvířete, připojuje se k podstatnému jménu slovo samec (macho) a samice (fêmea):
a tigre macho/a tigre fêmea

3.3.4 Podstatná jména se stejným tvarem a rodem

Jsou to podstatná jména označující osoby, jež mají jen jeden gramatický rod a jeden tvar, bez ohledu na pohlaví (substantivos sobrecomuns):

o cônjuge | manžel/ka | a criança | dítě
a criatura | bytost | a pessoa | osoba
a testemunha | svědek | a vítima | oběť
o apóstolo | apoštol | o indivíduo | jedinec
o animal | zvíře | o ídolo | idol
o cadáver | mrtvola | o carrasco | kat
o monstro | monstrum | o esqueleto | kostlivec
o sujeito | člověk, individuum | o telefonema | tel. hovor

3.3.5 Podstatná jména měnící význam podle rodu

Existují podstatná jména, jež si jsou graficky velmi podobná, ale mají v každém rodě jiný význam.

o conto/a conta | povídka/účet
o fruto/a fruta | plod/ovoce
o pato/a pata | kachna/tlapa
o ponto/a ponta | bod/špička
o porto/a porta | přístav/dveře
o bolo/a bola | dort/míč

Některá podstatná jména se liší jen členem, ale mají jiný význam:

o capital/a capital | kapitál/hlavní město
o cabeça/a cabeça | šéf/hlava
o caixa/a caixa | pokladní/pokladna
o guia/a guia | návod/průvodce
o rádio/a rádio | rádiový přijímač/vysílač
o cinza/a cinza | šedá barva/popel
o cometa/a cometa | kometa/drak
o guarda/a guarda | hlídač/stráž
o voga/a voga | kormidelník/móda

3.4 Podstatná jména hromadná

Podstatná jména hromadná (singularia tantum) jsou taková, jež mají tvar pouze jednotného čísla, ale označují seskupení nebo větší množství osob, zvířat či věcí stejného druhu:

a alcateia | smečka (vlků)
o arquipélago | souostroví
o cacho | trs (hroznů)
a discoteca | kolekce desek
o enxame | roj (včel)
a pinacoteca | kolekce obrazů
o cardume | hejno (ryb)
o rebanho | stádo (ovcí)
o vocabulário | slovíčka
o vinhal | vinice
a constelação | souhvězdí
o olival | olivový háj

3.5 Podstatná jména pomnožná

Podstatná jména pomnožná (pluralia tantum) jsou taková, která mají tvar pouze množného čísla, ale označují jen jednu věc:

os víveres | potraviny
os pêsames | upřímná soustrast
as olheiras | kruhy pod očima
as núpcias | sňatek
os parabéns | blahopřání
as expensas | útraty, výdaje
as endoenças | Zelený čtvrtek
as condolências | kondolence
as cócegas | lechtání
as belas-artes | krásné umění
os arredores | okolí
os anais | letopisy
as alvísarras | nálezné