Ideální trasy pro...

Znalce umění

Havana (trasa 1 a 2) a Camagüey (trasa 10) nabízí dostatek uměleckých galerií, ateliérů i pouličních instalací k potěše všech milovníků soudobého kubánského umění.

Obdivovatele přírody

Vydejte se do hlubokých lesů pohoří Sierra Maestra (trasa 11), Sierra del Rosario (trasa 3) nebo Topes de Collantes (trasa 7) za krásami tropické přírody.

Plážové nadšence

Ten nejjemnější písek najdete na ostrůvcích cayos na severním pobřeží (trasa 9), za klidem a pohodou se naopak vydejte na pláže v okolí Baracoy (trasa 13). V zátoce Sviní (trasa 5) si přijdou na své milovníci potápění a šnorchlování.

Ornitology

Mokřady na poloostrově Zapata (trasa 5) jsou ideálním místem pro pozorování endemických i tažných druhů ptáků. Za kubánským národním ptákem trogonem se pro změnu vydejte do hor (trasy 3 a 11).

Samotáře

Rozjímat takřka o samotě můžete například v botanické zahradě Jardín Botánico Soledad u Cienfuegos (trasa 6) nebo na panenské, lidskou rukou nedotčené pláži na Cayo Santa María (trasa 9).

Znalce historie

Dějiny Kuby jsou plné boje proti útlaku. Poznejte kus historie ostrova v muzeích a na památných místech v Havaně (trasy 1 a 2), Santa Claře (trasa 8), Santiagu de Cuba (trasa 12) a Camagüey (trasa 10).

Hudební fajnšmekry

Kubánské rytmy zní prakticky odevšad, ale ty nejlepší bary a kluby najdete v Havaně (hlavně ve čtvrti Vedado; trasa 2), Trinidadu (trasa 7) a Santiagu de Cuba (trasa 12).

Milovníky výhledů

Není nic krásnějšího než pohled na mogoty a tabákové plantáže ve Viñales (trasa 4), na údolí Valle de los Ingenios z věže Manaca-Iznaga (trasa 7) či na Havanu z baru ve 33. patře budovy Edificio Focsa (trasa 2).

Úvod

Vítejte na Kubě. Seznamte se s jejím místopisem, zvyky a kulturou, nahlédněte do tajů zdejší kuchyně a historie. Nechte si poradit, kam zajít za zábavou a nákupy.

Starý chevrolet na ulici Trinidadu

Objevte Kubu

Vydejte se do přírody plné horských štítů a bělostných pláží nebo do městeček s elegantní architekturou, tvůrčím uměním, tanečními rytmy a chytlavou muzikou. Návštěva Kuby, ostrova s bolestnou i fascinující historií, je nezapomenutelná.

„Ostrov svobody“ vždy vzbuzoval emoce. Největší ostrov v Karibiku vás chytne za srdce a omámí vaše smysly. Je to kouzelné místo plné vůní, barev a zážitků, kde přes den podlehnete síle slunečních paprsků a v noci chuti rumu a hudbě. Kubánci umějí žít naplno a získají si vás svou opravdovostí a srdečností. Milují tanec, baseball a box a takový smysl pro rytmus a porci hudebnosti, jakou mají oni, najdete u málokterého národa.

Svébytná kubánská kultura vznikla jako důsledek staletí trvajících procesů, při nichž se na Kubu dostaly statisíce přistěhovalců původem z Afriky, Španělska a Číny. Tradici zde má dodnes, a to i přes izolaci, do které byl ostrov uvržen po komunistické revoluci v roce 1959 a následném obchodním embargu ze strany Spojených států.

V poslední době se Kuba opět snaží otevřít světu, velkou roli v tom hraje mezinárodní turismus. Kdysi liduprázdné ostrovy a pláže, kde mohl Hemingway o samotě rybařit, jsou dnes plné moderních letovisek. Řada koloniálních paláců byla přestavěna na butikové hotely nebo muzea. Svět nablýskaných resortů je však na hony vzdálen realitě života v kubánském vnitrozemí. Výpadky proudu, nedostatek benzinu a vody, potravinové příděly, fronty a všudypřítomná byrokracie jsou věci, které musí Kubánci řešit prakticky denně.

Geografie

Ostrov, jehož tvar bývá někdy přirovnáván k doutníku či aligátorovi, je mnohem delší, než si většina lidí myslí. Na délku měří 1 250 km, vzdálenost mezi dvěma největšími městy, Havanou a Santiagem de Cuba, činí 861 km. Krajina je převážně rovinatá, a tudíž ideální pro jízdu na kole. Na západě se vypíná pohoří Cordillera de Guaniguanico, jehož součástí jsou pohoří Sierra de los Órganos a Sierra del Rosario. V centrální části Kuby se rozkládá Sierra Escambray a na východě Sierra Maestra. Právě na východě ostrova, označovaném jako Oriente, se nachází nejvyšší hora Pico Turquino (1 974 m n. m.).

Napříč ostrovem vede jedna hlavní silnice, ze které vybíhají vedlejší komunikace k větším městům a letoviskům na pobřeží. Zmíněná hlavní silnice je sice oficiálně označována jako autopista (dálnice), ale její kvalita tomu příliš neodpovídá. Kromě aut, kamionů a dálkových autobusů ji běžně využívají i cyklisté, a dokonce koňské povozy, po krajnici a těsně kolem ní se pohybují místní farmáři a honáci s dobytkem. Vedlejší silnice jsou žalostně značené, někde jsou cedule vybledlé nebo chybí úplně. Na cestu autem si určitě vezměte kvalitní mapu.

Na ostrově funguje poměrně hustá síť letišť, zvláště v blízkosti největších letovisek. Značná část návštěvníků ostrova však přilétá do Havany, pokračuje autem, taxíkem nebo autobusem směrem do Viñales (trasa 4) a odsud směrem na východ k pobřeží. Některé z námi nabízených tras (například trasa 3 do Las Terrazas a Soroy) se dají pojmout jako jednodenní výlet z Havany, při cestách do vzdálenějších destinací je lepší zvolit pohodovější tempo a na cestě jednou nebo vícekrát přenocovat.

Historie

O prvních obyvatelích Kuby se předpokládá, že to byli lovci a sběrači, kteří přišli z oblasti delty Orinoka, ze Střední Ameriky a snad i z Floridy a mississippské pánve, a to zhruba před 6 000 lety. Přibližně od roku 600 byli postupně vytlačováni vyvinutějšími civilizacemi, zejména indiánským kmenem Taínů, který do Karibiku připlul v kánoích z kmenů stromů. Taínové byli zručnými lovci a rybáři a uměli pěstovat řadu užitkových plodin včetně manioku, papriky, fazolí, kvajávy, batátů, ananasu a tabáku.

Kolumbus přistál u východního pobřeží Kuby již 27. října 1492, ale Španělé se na ostrově natrvalo usadili až v roce 1511, kdy sem dorazil Diego Velázquez s přibližně třemi sty conquistadory. Ti tu založili celkem sedm osad a zotročili původní obyvatele, mezi nimiž se navíc rychle začaly šířit evropské choroby. V důsledku nemocí a hromadných sebevražd, které začali indiáni ve velkém páchat, se v 16. století snížil počet obyvatel ostrova z původních 150 000 na pouhé 3 000.

Životy prvních osadníků, kteří se často stávali terčem útoků pirátů, byly v neustálém ohrožení. Na ostrově byly ve velkém zakládány plantáže cukrové třtiny a přibližně od poloviny 18. století začal obchod s cukrem přinášet do té doby nevídané zisky. Na těžkou práci na plantážích byly na Kubu přivlečeny statisíce černých otroků z Afriky, takže v polovině 19. století pocházela z ostrova již celá třetina světové produkce cukru. Klidu na ostrově pochopitelně nepřidal ani neustálý boj kreolů za nezávislost na Španělsku, který vyvolával ozbrojené konflikty.

Ke vzniku nezávislé Kuby výrazně přispěly Spojené státy, které ovládly politické i ekonomické dění na ostrově v 1. polovině 20. století. Za vlády generála Fulgencia Batisty se Kuba stala synonymem korupce a násilí. Ostrovu vládla skupina milionářů, zatímco prostí Kubánci tonuli v bídě. Tehdejší Havana, plná veřejných domů, kasin a amerických gangsterů, byla považována za doupě neřesti.

Situace nevyhnutelně spěla k revoluci. Skupinka patnácti revolucionářů v čele s Fidelem Castrem, ukrývající se v pohoří Sierra Maestra, začala v roce 1956 formovat povstaleckou armádu. Koncem roku 1958 byl diktátorský režim svržen, 1. 1. 1959 uprchl generál Batista ze země a vlády se ujal Fidel Castro.

Castro zavedl řadu opatření, kterými se snažil zlepšit životní úroveň Kubánců. Patřily k nim pozemková reforma, zvýšení platů, bydlení pro všechny, bezplatná lékařská péče a rozvoj vzdělání. Postupně se v zemi zvýšila průměrná délka života, poklesla úmrtnost novorozenců a byly vymýceny některé infekční choroby. I když se Castro původně nepovažoval za marxistu-leninistu, permanentní tlak a pocit ohrožení ze strany USA jej nakonec vehnaly do náruče Sovětského svazu. Socialismus přinesl na Kubu zákaz volného cestování, omezení svobody tisku, projevu a dalších lidských práv. Po rozpadu SSSR v 90. letech 20. století vyschla i finanční pomoc socialistických zemí a prohloubily se problémy, se kterými se Kuba potýká dodnes.

Fidel Castro předal v roce 2006 vládu svému bratru Raúlovi a v roce 2016 zemřel. Pokus o normalizaci vztahů s USA vyvrcholil v roce 2016, kdy Kubu navštívil americký prezident Barack Obama. Americké obchodní embargo vůči Kubě nicméně stále trvá a jeho zrušení je podmíněno dalšími demokratizačními kroky.

Podnebí

Kuba leží v subtropickém pásmu, vládne tu příjemné slunečné a teplé počasí. I když je podnebí na ostrově ovlivňováno prouděním severovýchodních pasátů, v určitých částech roku mohou teploty i vlhkost vzduchu vystoupat až k tropickým hodnotám. Východ ostrova je obecně teplejší a například absolvovat červnový karneval v Santiagu de Cuba může být opravdové peklo. Srážek je nejméně od prosince do dubna, přičemž toto období je považováno za vrchol turistické sezony. Období hurikánů začíná v červnu a končí v listopadu. Prudké lijáky můžete očekávat celý rok, nejsilnější bouře přicházejí mezi zářím a listopadem. V zimě se mohou objevit dosti chladné dny a noci.

Obyvatelstvo

Kuba má 11,3 milionů obyvatel, Havana je se svými 2,1 miliony obyvatel největším městem v Karibiku. Od roku 2000 se populace drží na prakticky stejné úrovni – příčinou je jak propad porodnosti, tak přetrvávající emigrace do USA.

Kubánská společnost je silně multietnická a většina Kubánců je považována za mulaty. Většina bílých přistěhovalců přišla ze Španělska, zatímco skoro všichni černoši byli na ostrov přivlečeni jako otroci ze západní Afriky. Po zrušení otroctví dorazila na Kubu i vlna přistěhovalců z Číny. Pouze zlomek Kubánců se může prohlásit za přímé potomky indiánského kmene Taínů. Odkaz původních obyvatel ostrova přežívá v místních nářečích a místopisných názvech.

Místní zvyky

Muzea mívají obvykle zavřeno v pondělí a v neděli odpoledne, neplatí to však absolutně. Hlavní turistické atrakce mají otevřeno i v době oběda. Většina Kubánců považuje za hlavní jídlo dne oběd, u turistů se očekává, že jím bude večeře. Na Kubě je obecně horko, a řada místních žen a dívek se tudíž obléká velmi spoře – to však neznamená, že byste se měli po městě procházet v plavkách, ty si nechte opravdu jen na pláž. Vhodně se oblečte, i pokud se chystáte navštívit kostel, nejzávažnějším prohřeškem bývají odhalená ramena. Řada nočních klubů vyžaduje dodržování pravidel oblékání; u mužů se očekává, že budou mít na sobě alespoň dlouhé kalhoty a košili. Ve většině nočních podniků a v Havaně zvlášť se zábava rozjíždí až kolem půlnoci. O víkendech bývá na mnoha místech otevřeno až do ranních hodin.

Politika a ekonomika

I po smrti Fidela Castra v roce 2016 zůstává Kuba zemí se socialistickým státním zřízením a vládou jedné strany. Současný prezident Raúl Castro býval dříve vrchním velitelem kubánských ozbrojených sil, díky čemuž disponuje značným politickým i ekonomickým vlivem. Armádě (nebo jejím podnikatelským subjektům) patří většina pozemků na pobřeží, a díky cestovnímu ruchu a podnikům se společnou zahraniční účastí tak může generovat značné finanční prostředky.

Čistě soukromé podnikání podléhá nejrůznějším omezením, je vysoce zdaněné a přísně kontrolované státem. Je povoleno pronajímat privátní pokoje turistům, provozovat restaurace nebo poskytovat taxikářské a průvodcovské služby. Kubánci, kteří soukromě podnikají, se díky výdělkům v tvrdé měně spolehlivě vymanili z chudoby. Na druhou stranu se situace těch, kteří podobnou možnost nemají, vůbec nezměnila. Průměrná mzda ve státním sektoru činí pouhých 25 dolarů měsíčně, takže zaměstnanci v práci často kradou a přivydělávají si prodejem věcí na černém trhu. Raúl plánuje sjednocení dvou paralelně fungujících měn peso cubano a peso convertible do jedné, nicméně žádné konkrétní kroky zatím nebyly učiněny.

Pouliční umění

Památník Antonia Macea, Santiago

Školáci v Trinidadu

Havana je rájem kuřáků

Život na trinidadské ulici

Při návštěvě Kuby si nenechte ujít:

Návštěvu ve Fábrica de Arte Cubano ve Vedadu. Místo, kam rozhodně musíte zajít. Ze staré industriální budovy si odnesete ten nejsilnější kulturní zážitek z celé Havany. Těšit se můžete na současné výtvarné umění, módu, hudbu, jídlo a pití, vše pod jednou střechou (viz str. 109).

Procházku po botanické zahradě v Soroi. Všechny opravdové milovníky květin jistě okouzlí pohled na 700 druhů orchidejí, kvetoucích nejčastěji od prosince do března (viz str. 41).

Návštěvu mauzolea Che Guevary v Santa Claře. Pokud i vám visel za studií nad postelí plakát Che Guevary, neváhejte a vzdejte hold legendární postavě kubánské revoluce a jeho neohroženým soudruhům (viz str. 70).

Mojito při západu slunce v La Escalinata v Trinidadu. Pohodlně se usaďte ve venkovním baru, situovaném na schodech u kostela, poslouchejte hudbu, vychutnávejte si osvěžující mojito a kochejte se pohledem na zapadající slunce, jehož hasnoucí paprsky barví fasády okolních koloniálních budov do medových odstínů (viz str. 60).

Pozorování ptáků na poloostrově Zapata. Biosférickou rezervaci UNESCO, která je domovem více než 190 ptačích druhů, by si neměl nechat ujít žádný opravdový ornitolog (viz str. 50).

Túru do La Comandancia de la Plata. Staňte se alespoň na chvíli revolucionářem a vydejte se na náročný výšlap do Fidelova hlavního stanu v Sierra Maestra (viz str. 83).

Chvilku sladkého nicnedělání na opuštěné pláži. Pláž Las Gaviotas na ostrově Santa María je opravdovým rájem. Stranou všech hotelů, uprostřed moře bělostného písku a tyrkysových vod se oddejte nekonečnému snění (viz str. 75).

Protančenou noc. Santiago de Cuba je vyhlášené hudbou a nočním životem. Tradiční son, trova a boleros tu zní všude. A pokud je vaší srdeční záležitostí salsa, máte se opravdu nač těšit (viz str. 110).

Pár dní v casa particular. Nejlepším způsobem, jak poznat život obyčejných Kubánců, je ubytovat se přímo u nich doma. Majitel privátu si s vámi milerád popovídá o strastech i slastech života na ostrově a pohostí vás tím nejlepším jídlem, které je na Kubě k mání. Dali byste si třeba humra? (Viz str. 98.)

Panoráma Havany za soumraku

Opalování v Trinidadu

Užitečné tipy:

Pronajměte si auto v dostatečném předstihu. Pokud se chcete podívat do odlehlejších částí země, je pronájem auta často jediným možným řešením (společně s taxíkem). Autopůjčoven (a potažmo aut vhodných k tomuto účelu) však není na Kubě mnoho. Poptávka se výrazně zvyšuje o prázdninách (červenec–srpen) a v hlavní turistické sezoně (prosinec–duben). Všechny autopůjčovny jsou státní a podle toho také vypadají jejich služby. Poruchy vozů jsou běžné, na nekvalitních kubánských silnicích často dochází k defektům. Pokud se chcete vyhnout problémům, půjčte si vůz u společnosti Rex, která je sice nejdražší, ale i nejspolehlivější.

Chraňte se před sluncem. Na Kubě neustále vane svěží mořský vánek, takže turisté často podceňují sílu karibského slunce. Raději používejte prostředky s vysokým ochranným faktorem a noste vzdušné oblečení, pokrývku hlavy a sluneční brýle. Zvláštní péči věnujte dětem a omezte pohyb na přímém slunci.

Zarezervujte si ubytování včas. V hlavní sezoně si musíte ubytování v hotelu ivsoukromí rezervovat dost dlouho dopředu. V nejoblíbenějších turistických destinacích (v Trinidadu, Viñales) bývá plno a bez rezervace by se vám mohlo stát, že strávíte noc na pláži nebo v parku. Rezervaci v casa particular je nutné potvrdit den před příjezdem, jinak může propadnout.

Nepodceňujte vzdálenosti. Cesta z Havany do Trinidadu zabere asi šest hodin, do Viñales či Santa Clary kolem čtyř hodin. To je příliš dlouho na to, abyste si návštěvy těchto míst naplánovali jako jednodenní výlety. Pohodlnější je ve zmíněných městech zůstat přes noc a užít si noční atmosféru.

Pozor na systém dvou měn. Pokud se nechystáte do opravdu zapadlých částí země, nevyměňujte si pesos cubanos za více než 10 dolarů. Nejspíš je nebudete potřebovat. Jako cizinec musíte v hotelích, restauracích i dopravních prostředcích platit v pesos convertibles, příležitostí k utracení pesos cubanos se vám příliš nenaskytne.

Naučte se správně chovat ve frontách. Kubánci jsou na dlouhé fronty zvyklí, jsou totiž běžnou součástí jejich života. Pokud se v davu čekajících nechcete dostat do nepříjemné situace vrcholící hádkou, dodržujte následující jednoduché pravidlo. Předtím, než se zařadíte do fronty, se vždy zeptejte, kdo je poslední – el último – a to samé řekněte i člověku, který přijde po vás. Předejdete tak případným nedorozuměním.

Rezervujte si vnitrostátní let s dostatečným předstihem. Jelikož je cesta autem a autobusem z Havany do Santiaga de Cuba či Baracoy poměrně náročná, můžete se do Havany vrátit letadlem. Od července do srpna a od prosince do dubna je však o vnitrostátní lety enormní zájem, takže s rezervací neváhejte.

Tradiční humr

Stravování

Kubánská kuchyně, v níž se dají snadno vystopovat španělské a africké vlivy, je jednoduchá a klade velký důraz na sezonní suroviny. Jejím základem jsou rýže a fazole. Z Kuby pochází i řada světoznámých koktejlů, jejichž součástí je rum.

Během tzv. „zvláštního období“ (Período Especial), které nastalo počátkem 90. let 20. století po rozpadu SSSR, se ocitlo kubánské hospodářství na pokraji kolapsu. Nedostatek základních potravin donutil Kubánce improvizovat a připravovat si jídlo ze všeho, co bylo právě po ruce. Rýže se různě „nastavovala“ a z Kubánců, milovníků masa, se stávali vegetariáni.

Zásobování potravinami se podstatně zlepšilo po obnovení farmářských trhů (agropecuarios). Na nich mohli kubánští farmáři volně prodávat přebytky své produkce (tedy vše, co zbylo po odvedení povinných kvót státu), a na trhu se tak začal objevovat dostatek čerstvého ovoce, zeleniny, masa, vajec a medu. Značná část zemědělské produkce pocházela (a dodnes pochází) z tzv. organopónicos, tedy jakýchsi městských biopolíček, která původně vznikla v Havaně a jejich úkolem bylo zásobování hlavního města čerstvou zeleninou.

Na Kubě dodnes funguje státem řízený přídělový systém. Příděly základních potravin včetně pečiva, rýže, fazolí a kávy jsou však naprosto nedostatečné a kubánské rodiny si musí zbytek potravin dokupovat za tržní ceny. Země stále není soběstačná, co se týče zemědělské produkce, většina potravin je dovážena ze zahraničí. V obchodech narazíte na dostatek zboží z dovozu – konzervy, sušenky, krekry či sladkosti – zásadně s cenami v pesos convertibles (CUC).

Regionální kuchyně

Kubánská klasika

Za národní pokrm kubánské nebo kreolské (criollo) kuchyně je bezpochyby považováno pečené vepřové maso (puerco nebo cerdo) s černými fazolemi (frijoles), rýží (arroz) a plantainy neboli zeleninovými banány (plátanos). Jedná se o pokrm, který si Kubánci dopřávají i při slavnostních příležitostech, například při oslavě Nového roku. Fazole s rýží se tradičně podávají na dva způsoby: jako moros y cristianos (doslova Mauři a křesťané) nebo congrí. S rýží se občas podává i výborná dušená polévka z černých fazolí (potaje). K oblíbeným přílohám patří zejména maniok či pro nás takřka neznámé malanga (kolokázie) a boniato (povijnice batátová).

Velmi oblíbené je i kuře (pollo), podává se téměř výhradně smažené. Rybám dominují chňapal (pargo) nebo nejrůznější druhy bílých ryb, označovaných jednoduše jako pescado. Asi nejdražší položkou v jídelníčku je humr (langosta), který se však běžně podává jen turistům.

Za tradiční kubánská koření a dochucovadla jsou považovány římský kmín, oregano, petržel, hořký pomeranč a česnek (ajo). Základem řady pokrmů je sofrito, směs cibule, česneku a zelené papriky, usmažená na oleji. K dochucování masa i zeleninových pokrmů se často používá mojo, směs hořkých pomerančů, česneku a oleje.

Ovoce a dezerty

Opravdovým požitkem je kubánské ovoce a džusy, které se z něj připravují. Tropické plody jsou vždy čerstvé a sklízí se zásadně zralé (žádné dozrávání), což je také znát na jejich chuti. Kubánské ananasy jsou neuvěřitelně sladké a šťavnaté, mango se doslova rozplývá na jazyku a zdejší grapefruity se dají jíst bez toho, aniž byste si na ně museli sypat cukr. Avokádo nejlépe chutná, pokud si jej utrhnete přímo ze stromu. Z mnoha druhů banánů jsou nejlepší ty maličké. Ovoce je nedílnou součástí každé snídaně v hotelu i v privátních casas particulares, běžně ho koupíte i na tržnicích. I když je ho všude dostatek a je poměrně levné, málokdy se podává jako součást dezertů. Čerstvě vymačkaný džus z libovolného ovoce vám připraví v mnoha barech, stačí požádat o jugo natural.

Roli dezertu plní v kubánské kuchyni zmrzlina (v drtivé většině případů velmi dobrá) a všudypřítomný karamelový pudink flan. Kubánci sladkosti milují, stačí se podívat do kterékoli cukrárny nebo pekárny na hromady růžových, modrých a jinak divoce zbarvených cukrovinek. Lidé si je s oblibou nosí domů, konzumují je za chůze (často drží v každé ruce jeden), nebo dokonce při jízdě na kole. Na Den matek (druhá květnová neděle) se dokonce připravují jejich speciální slavnostní verze.

Opravdovou sladkou bombu můžete ochutnat na východě Kuby. Říká se jí cucurucho a jedná se o nastrouhaný kokos, přislazený ovocnou šťávou a většinou i cukrem a prodávaný úhledně zabalený v banánovém listu.

Kde se najíst

Stravovací zařízení

Státní restaurace většinou poznáte podle samolepek kreditních karet na dveřích. Jen pár z nich je opravdu na úrovni (především v Havaně). Zbytek popravdě za moc nestojí, jídlo je většinou nekvalitní a servis ještě horší. Platí se v nich zásadně konvertibilní měnou. Kromě tradičních kubánských jídel najdete v jídelních lístcích i pokrmy italské, španělské a čínské kuchyně. Hotely v letoviscích nabízí jak švédské stoly, tak standardní restaurace s jídelním lístkem. Často tu sice podávají ohřívané hotovky, nicméně z bohaté nabídky si určitě vyberete. Na kvalitativně nejnižším stupni stojí nejrůznější státní bufety, fastfoody, hamburgrárny a stánky s grilovanými kuřaty. Lehký oběd ve formě sendviče se sýrem, šunkou nebo obojím si můžete dopřát i ve většině barů a kaváren.

Sortiment pouličních stánků tvoří nejčastěji sendviče a pizzy. Platí se u nich v pesos cubanos, ale vzhledem k často žalostným hygienickým podmínkám bude lepší se většině z nich obloukem vyhnout.

Po roce 1959 byla na Kubě jakákoli forma soukromého podnikání zakázána. Spousty rodinných restaurací tak začaly fungovat v jakémsi pololegálním režimu; navenek oficiálně neexistovaly, každý o nich ale věděl a na jídlo sem běžně chodili i policisté a straničtí funkcionáři. Situace se změnila až v roce 1994, kdy bylo soukromé podnikání vzato na milost a z doposud utajovaných provozoven se stala legální stravovací zařízení. Na ostrově se doslova přes noc vyrojily stovky paladares nabízejících tradiční domácí kuchyni založenou na vepřovém mase, fazolích a rýži.

Každý paladar musí být oficiálně zaregistrován, mít platnou licenci, splňovat přísné hygienické normy a odvádět daně. Původní striktní omezení, týkající se zejména zákazu zaměstnávání nerodinných příslušníků, byly postupem let zmírněny. Počty těchto restaurací v zemi se díky tomu neustále zvyšují. Mnohé z nich si díky prostředkům zasílaným příbuzenstvem z Miami mohly dovolit investovat do moderního zařízení a poskytují služby na vysoké úrovni.

Domácí strava

Alternativou restaurací a paladarů jsou privátní pokoje casas particulares. V nich sice nepanuje tak příjemná atmosféra jako v paladarech, ani vám tu nebudou tak podstrojovat, na druhou stranu si tady můžete v kteroukoli denní hodinu objednat přesně to, na co máte chuť, a majitel privátu se o vše postará. Nakoupí čerstvé suroviny a jídlo připraví přesně podle vašich požadavků. Například zahraniční návštěvníci Kuby z řad vegetariánů nedají na casas particulares dopustit. Jen si musí ohlídat, aby jim majitel nepřipravil fazole na sádle (což je styl běžný v kubánské kuchyni), popřípadě mu poskytnout vhodný olej z vlastních zásob.

Co si dát k pití

Kubánský rum

První alkoholický nápoj, který vás ve spojitosti s Kubou napadne, bude určitě rum. Společně s doutníky jde o nejznámější kubánský produkt. Rum, jak je všeobecně známo, je lihovina založená na třtinovém cukru a toho bylo na Kubě vždycky dost. Určitě nejznámější značkou kubánského rumu je Havana Club. Existuje v několika druzích, nejčastěji narazíte na Añejo 3 Años, Añejo Reserva a Añejo 7 Años. Za nejkvalitnější je považován poslední jmenovaný. Sehnat se dá i bílý rum Añejo Blanco.

Kvalitní vyzrálý rum (ron) se pije samotný (žádejte ron de siete años). Naopak bílé a tříleté rumy se používají k přípravě světoznámých kubánských koktejlů mojito (rum, limetka, máta a sodovka), daiquirí (rum, limetková šťáva, cukr a drcený led), piña colada (rum, ananasová šťáva a kokos) a cuba libre (rum a kola). Koktejl cuba libre, jehož jméno znamená v překladu „svobodná Kuba“, byl poprvé namíchán na konci kubánské války za nezávislost v roce 1898.

Pivo a víno

Pivo se na Kubě těší velké oblibě, což při zdejších teplotách není žádným překvapením. Nejběžnější značkou je lehký a osvěžující Cristal z pivovaru Mayabe, který seženete prakticky kdekoli na ostrově. Ze stejného pivovaru pochází i silnější Mayabe. V Havaně se vaří pivo Hatuey, které se naopak shání poměrně obtížně. Východní části Kuby vévodí značka Bucanero z pivovaru ve městě Holguín a konečně z Camagüey pochází značka Tínimo, na kterou však mimo zmíněné město prakticky nenarazíte.

Domácí káva

Černé fazole

Prodej ananasů ve Viñales

Univerzální plantain

Čekání na zákazníky v Havaně

Nejlepší rum na ostrově

Ceny jídla a pití

Průměrné ceny za jídlo o dvou chodech, bez nápoje.

$$ = 10−20 $