1  Hebrejština

Hebrejština patří mezi semitské jazyky, které se řadí do rodiny afroasijských jazyků. Má bohatou historii, kterou vám zde stručně nastíníme. Tato Gramatika současné hebrejštiny, kterou držíte v ruce, je gramatikou moderní hebrejštiny, kterou se mluví v současnosti ve státě Izrael.

1.1  Vývojové fáze hebrejštiny

Nejstarší verzí hebrejštiny je hebrejšina starověká, která se dochovala v nebiblických památkách, a biblická, která je doložena rozsáhlým korpusem textů hebrejské Bible nazývané hebrejsky Tanach. Tyto texty vznikaly během dlouhého časového období (zhruba v letech 1200 - 400 př. n. l.).

Během 6. století př. n. l. se postupně prosazuje na Předním východě coby dorozumívací jazyk velkých říší aramejština. Hebrejština však zůstává živým jazykem paralelně s aramejštinou ještě v prvních stoletích našeho letopočtu. Z této doby pochází důležitý pramen rabínské literatury - Mišna, proto se tato fáze vývoje hebrejštiny nazývá hebrejština Mišny nebo mišnaická hebrejština. Mezi další díla reprezentující toto období se řadí midraše, Tosefta a hebrejské pasáže Talmudu. Hebrejština se postupně stává literárním jazykem a jazykem liturgickým, což platí i v době středověku. I když přestala být používána k běžné komunikaci, nestala se nikdy zcela mrtvým jazykem.

1.2  Moderní hebrejština

V 18. století se rozmáhá mezi maskilim (zastánci židovského osvícenství, tzv. haskaly) snaha o obnovení hebrejštiny a o její očistu. Nejvýznamějším protagonistou obrození hebrejštiny se stává Eliezer ben Jehuda. Zásadní podíl na zrodu moderní hebrejštiny měla rozsáhlá migrace Židů do Palestiny a vznik státu Izrael. V současné době je tzv. ivrit (spolu s arabštinou) úředním jazykem státu Izrael. V poslední době do hebrejštiny proniká řada anglických slov. Patrná je také tendence ke zjednodušení hebrejštiny, zejména vokalizace.

1.3  Hebrejské písmo

Hebrejské písmo vzniklo z písma fénického. Je tvořeno původně pouze souhláskami. Jednotlivé znaky pro souhlásky původně označovaly slova, která na danou souhlásku začínala. Ta se vžila jako názvy souhlásek hebrejské abecedy.

Hebrejské písmo se píše a čte zprava doleva. Nerozlišují se velká a malá písmena, ale existuje abeceda tiskací a psací, tzv. kurziva. Jednotlivá písmena (ani psací) se nespojují, píše se každé zvlášť.

Samohlásky (vokály) se začaly zapisovat poměrně pozdě. Masoreté, židovští učenci, vytvořili systém znaků pro zachycení samohlásek a dalších skutečností v písmu v 8.-10. století n. l. Samohlásky se zapisují pomocí drobných značek - zejména teček a čárek, které jsou vepsány většinou pod souhlásky.

Samohlásky se běžně nepíší. Používají se jen v knihách pro děti, v poezii, v učebnicích a slovnících a také např. v novinách u cizích jmen. Textu, ve kterém jsou zapsány samohlásky, se říká vokalizovaný - מְנוּקָד [menukad]. Hebrejsky se vokalizace nazývá נִיקוּד [nikud].

2  Hláskosloví

2.1  Souhlásky

Hebrejskou abecedu (אָלֶף־בֵּית [alef bet]) tvoří 22 souhlásek:

ZNAK

NÁZEV SOUHLÁSKY A JEJÍ VÝSLOVNOST

ZNAK

NÁZEV SOUHLÁSKY A JEJÍ VÝSLOVNOST

א

אָלֶף

alef

[' ]

ל

לָמֶד

lamed

[l]

ב

בֵּית/בֵית

bet, vet

[b/v]

מ

מֵם

mem

[m]

ג

גִימֶל

gimel

[g]

נ

נוּן

nun

[n]

ד

דָלֶת

dalet

[d]

ס

סָמֶךְ

samech

[s]

ה

הֵא

hej

[h]

ע

עַיִן

ajin

[' ]

ו

וָו

vav

[v]

פ

פֵּא/פֵא

pej, fej

[p/f]

ז

זַיִן

zajin

[z]

צ

צָדִי

cadi

[c]

ח

חֵית

chet

[ch]

ק

קוֹף

kuf

[k]

ט

טֵית

tet

[t]

ר

רֵישׁ

reš

[r]

י

יוֹד

jud

[j]

ש

שִׁין/שִׂין

šin, sin

[s/š]

כ

כַּף/כַף

kaf, chaf

[k/ch]

ת

תָיו

tav

[t]

U řady názvů písmen se liší jejich psaná podoba a zažitá výslovnost. V tabulce zaznamenáváme běžnou výslovnost. Např. písmeno ה se nazývá hej, doslova se však píše הֵא - he. Názvy písmen י a ק čteme jud a kuf, přestože se píší יוֹד - jod, קוֹף - kof.

Koncové tvary souhlásek

Pět znaků - souhlásky kaf, mem, nun, pej, cadi má kromě základního tvaru ještě tzv. koncový tvar, který se používá, stojí-li tyto souhlásky na konci slova. V hebrejštině se jmenuje סוֹפִית [sofit]. Kaf se na konci slova čte jako ch, proto se nazývá chaf sofit. Pej se na konci slova čte jako f, proto se nazývá fej sofit.

ך

[ch]

chaf sofit

ף

[f]

fej sofit

ם

[m]

mem sofit

ץ

[c]

cadi sofit

ן

[n]

nun sofit

כַּף [kaf]        lžíce

מַיִם [majim]        voda

נִין [nin]        pravnuk

מֶלֶךְ [melech]        král

אֶרֶץ [erec]        země

Pokud u chaf sofit stojí samohláska kamac nebo němé šva, tento znak se vepisuje do písmene chaf sofit (tedy nad linku, nikoli pod linku, jak je jinak běžné).

דוֹדְךָ [dodcha]        tvůj strýc

בֶּרֶךְ [berech]        koleno

Více viz kapitola Šva.

Souhlásky פ, כ, ב

Souhlásky פ, כ, ב se mohou číst dvojím způsobem, explozivně (raženě) nebo spirantně (třeně). Explozivní výslovnost je ve vokalizovaném textu značena znaménkem dageš (tečkou uvnitř písmene). V nevokalizovaném textu se dageš nepíše.

Viz také kapitola Dageš.

בּ

[b]

bet

ב

[v]

vet

כּ

[k]

kaf

כ

[ch]

chaf

פּ

[p]

pej

פ

[f]

fej

Platí pravidlo, že na začátku slova se v původem hebrejských slovech vždy vyslovuje b, k, p. Naopak v pozici na konci slova se tyto souhlásky čtou v, ch, f (ch a f mají koncový tvar - chaf sofit a fej sofit). Stojí-li uvedené souhlásky uprostřed slova, setkáme se v hebrejštině s oběma variantami výslovnosti.

בּוּבָּה [buba]        panenka

כֶּלֶב [kelev]        pes

רַךְ [rach]        měkký

פִּיל [pil]        slon

אַף [af]        nos

V cizích slovech se znak kaf může v pozici na začátku slova vyslovovat jako ch, znak pej jako f. Stejně tak na konci slova se setkáme s výslovností souhlásky p - nezapisuje se pak koncovým tvarem, ale běžným tvarem písmene pej.

כִימִי [chimi]        chemický

פָקוּלְטָה [fakulta]        fakulta

קֶטְשׁוֹפּ [ketšop]        kečup

Souhlásky א a ע

Souhlásky א alef a ע ajin se buď nevyslovují vůbec, nebo se vyslovují jako ráz (krátká pauza mezi dvěma slabikami), vyskytují-li se v pozici uprostřed slova na začátku slabiky. V tom případě jejich výslovnost přepisujeme apostrofem. Pokud se nevyslovují, v přepisu výslovnosti se vůbec nezaznamenávají. Vyslovujeme jen samohlásku, která u souhlásek alef nebo ajin stojí.

אָב [av]        otec (vyslovíme [a])

אֵם [em]        matka (vyslovíme [e])

אִישׁ [iš]        muž (vyslovíme [i])

אוֹר [or]        světlo (vyslovíme [o])

אוּלַי [ulaj]        snad, asi (vyslovíme [u])

עַיִן [ajin]        oko (vyslovíme [a])

עֵץ [ec]        strom, dřevo (vyslovíme [e])

עִיר [ir]        město (vyslovíme [i])

עוֹר [or]        kůže (vyslovíme [o])

עוּגָה [uga]        dort, koláč, buchta (vyslovíme [u])

הִיא קָרְאָה [hi kar'a]        ona zavolala/nazvala/četla (vyslovíme ráz)

הֵם שָׁמְעוּ [hem šam'u]        oni slyšeli/poslouchali (vyslovíme ráz)

V arabštině se souhláska ajin vyslovuje. Židé pocházející z arabských zemí proto tuto hlásku vyslovují i v hebrejštině.

Souhláska ה

Souhláska ה hej na konci slova se nevyslovuje.

תְפִילָה [tfila]        modlitba

פֶּה [pe]        ústa

V biblické hebrejštině se hej na konci slova v některých případech vyslovovalo. Znáčí se tečkou uprostřed písmene. Tento znak se nazývá mapik. V moderní hebrejštině se nevyslovuje ani hej s mapik, proto mapik v této gramatice nepíšeme. Můžeme se s ním ovšem setkat v různých slovnících, jazykových příručkách nebo jiných vokalizovaných textech.

Nejčastěji se s mapik setkáme u zájmenné přípony 3. osoby jednotného čísla ženského rodu (ָהּ [a]). Z výše uvedeného důvodu v této gramatice nepíšeme mapik ani v této zájmenné příponě.

Viz kapitola Osobní zájmena připojená - zájmenné přípony.

Souhláska ש

Výslovnostní varianty souhlásky ש (sin/šin) se rozlišují tečkou nad písmenem. Tečka vpravo značí šin, tečka vlevo sin. Jedná se o jednu souhlásku.

שִׁירָה [šira]        poezie

שׁוֹר [šor]        býk

שָׂדֶה [sade]        pole

שִׂמְלָה [simla]        šaty

2.1.1  Odlišnosti ve výslovnosti

V hebrejštině se odlišně od češtiny vyslovují následující souhlásky:

*  ח chet a כ chaf - vyslovují se hrdelně, přepisujeme je jako ch

*  ר reš - také se vyslovuje hrdelně, přepisujeme je jako r

Pozor, di, ti, ni vyslovujeme tvrdě [dy, ty, ny]!

2.1.2  Hrdelné souhlásky

Mezi hrdelné souhlásky (laryngály, hebrejsky גְרוֹנִיוֹת [gronijot]), patří alef, hej, chet, ajin a reš. Tyto souhlásky mají některé společné charakteristické znaky:

*  Dobře se vyslovují se samohláskou a, proto pod nimi i před nimi často bývá právě tato samohláska.

*  Pod souhláskami א, ה a ע se nepíše šva, ale chataf patach.

Chataf patach viz kapitola Samohlásky.

*  Tyto souhlásky v biblické hebrejštině nebylo možné zdvojit, nemohly tedy mít silné dageš. Proto u slovesných tvarů, ve kterých je u pravidelných sloves zdvojená souhláska, dochází u sloves s hrdelnou hláskou k samohláskovým změnám.

Silné dageš viz kapitola Dageš, samohláskové změny viz jednotlivé vzory v kapitole Časování sloves.

2.2  Samohlásky

Samohlásky se zapisují jako drobné znaky (zejména tečky a čárky) - většinou pod souhláskami. Jak jsme již uvedli, samohlásky se v běžných textech nepíší. Používají se jen v knihách pro děti, v poezii, v učebnicích a slovnících, v novinách pro přistěhovalce apod.

V moderní hebrejštině existují pouze krátké samohlásky. V biblické hebrejštině se však délka samohlásek rozlišovala, proto se dnes setkáte s několika znaky pro označení jedné samohlásky. Rodilí mluvčí často pravidla pro použití těchto znaků neznají.

Přehled znaků pro zápis jednotlivých samohlásek (píšeme je pro přehlednost se souhláskou alef):

Samohláska a

אָ

קָמַץ

[kamac]

אַ

פַּתָח

[patach]

אֲ

חֲטָף פַּתָח

[chataf patach]

Samohláska e

אֵ

צֵירֶה

[cere]

אֶ

סֶגוֹל

[segol]

אֱ

חֲטָף סֶגוֹל

[chataf segol]

אְ

שְׁװָא נָע

[šva na]

Samohláska i

אִ

חִירִיק חָסֵר

[chirik chaser]

אִי

חִירִיק מָלֵא

[chirik male]

Samohláska o

אֹ

חוֹלָם חָסֵר

[cholam chaser]

אוֹ

חוֹלָם מָלֵא

[cholam male]

אֳ

חֲטָף קָמַץ

[chataf kamac]

אָ

קָמַץ קָטָן

[kamac katan]

Znak kamac se čte většinou jako [a]. V některých případech se ovšem vysloví jako [o], pak se nazývá kamac katan. Nachází se v uzavřené nepřízvučné slabice. Dále pak ve slabice otevřené, pokud po něm bezprostředně následuje chataf kamac. V současné době je tendence nahradit kamac katan samohláskou cholam male, aby bylo i v nevokalizovaném textu zřejmé, že se ve slově čte [o]. V této gramatice je text vokalizovaný, proto zachováváme psaní s kamac katan (bez vav).

חָכְמָה/חוֹכְמָה [chochma/chochma]        moudrost

צָהֳרַײִם/צוֹהוֹרַײִם [cohorajim/cohorajim]        poledne

Ve slově כֹּל/כָּל [kol/kol], které se do češtiny překládá jako každý/celý/všechen, se píše buď cholam (bez vav), nebo kamac katan. Pozor, vždy čteme [o]!

Viz kapitola Částice כֹּל.

Samohláska u

אֻ

קוּבּוּץ

[kubuc]

אוּ

שׁוּרוּק

[šuruk]

2.2.1  Pomocné souhlásky jud a vav

O mnoho dříve, než masoreté vytvořili systém znaků pro záznam samohlásek, používali písaři souhlásku jud k naznačení přítomnosti dlouhého i nebo e ve slově. Souhláskou vav naznačovali dlouhé o nebo u.

I v moderní hebrejštině souhlásky jud a vav slouží jako tzv. pomocné souhlásky k naznačení přítomnosti určitých samohlásek v nevokalizovaném textu.

*  Souhláska jud v nevokalizovaném textu naznačuje přítomnost samohlásky i. Samohláska i zapsaná s pomocí jud se nazývá חִירִיק מָלֵא [chirik male]. Toto jud se nečte, vyslovujeme pouze [i].

NEVOKALIZOVANÉ

VOKALIZOVANÉ

VÝSLOVNOST

PŘEKLAD

שר

שָׁר

[šar]

zpíval, zpívá

שיר

שִׁיר

[šir]

píseň, báseň

למד

לָמַד

[lamad]

studoval, učil se

לימד

לִימֵד

[limed]

vyučoval

Jud coby pomocná souhláska dříve také naznačovalo přítomnost samohlásky dlouhé e - cere nebo segol. Nazývá se צֵירֶה מָלֵא [cere male] nebo סֶגוֹל מָלֵא [segol male]. V moderní hebrejštině se e s jud většinou vyslovuje jako [e]. V některých případech vyslovuje dvojhláska [ej]. Existují také slova, kde se jud po e nepíše, ale přesto se vnich vyslovuje dvojhláska [ej]. Pro výslovnost neexistují přesná pravidla.

בֵּית סֵפֶר [bet sefer]        škola

כַּרְטִיסֵי טִיסָה [kartisej tisa]        letenky

אֵירוֹפָּה [eropa]        Evropa

תֵיאַטְרוֹן [te'atron]        divadlo

הֵא [hej]        hej (název písmene)

פֵּא [pej]        pej (název písmene)

תֵשַׁע [tejša]        devět

*  Vav naznačuje v textu přítomnost samohlásek o nebo u. O zapsané pomocí vav se nazývá חוֹלָם מָלֵא [cholam male]. U zapsané s pomocí vav se nazývá שׁוּרוּק [šuruk]. Pomocné vav se nečte, vyslovuje se pouze [o] nebo [u].

אוֹר [or]        světlo

דוֹב [dov]        medvěd

שׁוּלְחָן [šulchan]        stůl

נוּרָה [nura]        žárovka

Existuje dvojí způsob psaní textu - plné a defektivní (כְּתִיב מָלֵא [ktiv male] a כְּתִיב חָסֵר [ktiv chaser]). Samohlásky, které lze v písemném projevu vyjádřit prostřednictvím pomocných souhlásek jud a vav, se pomocí nich při plném psaní zapisují. Při defektivním psaní se zapisuje minimum pomocných souhlásek. Defektivní psaní se užívá, je-li text plně vokalizovaný. V nevokalizovaném textu se uplatňuje spíše plné psaní. Při plném psaní se souhlásky jud a vav, pokud nemají funkci pomocných souhlásek a mají se číst, píší často zdvojené.

V současnosti převládá tendence používat pomocné souhlásky co nejvíce. Používají se i pro zápis samohlásek, pro které se dříve vůbec nepoužívaly, např. kamac katan či kubuc.

Kamac katan a kubuc viz kapitola Samohlásky.

2.2.2  Šva

Znak šva má podobu dvou teček pod sebou umístěných pod souhláskou. Existují dva druhy šva - němé (שְׁװָא נָח [šva nach]) a hlasné (שְׁװָא נָע [šva na]).

Šva němé

Šva němé značí nepřítomnost samohlásky. Klade se pod souhlásku, která uzavírá slabiku. Nevyslovuje se.

מִשְׁפָּט [mišpat]        soud, právo, věta

מִכְתָב [michtav]        dopis

הִתְחִיל [hitchil]        začal

Pod souhlásku uzavírající slabiku, která stojí na konci slova, se šva nepíše.

Výjimkou je koncové chaf, do něhož se šva na konci slova zapisuje.

דֶרֶךְ [derech]        cesta

מֶלֶךְ [melech]        král

Šva hlasné

Šva hlasné je samohláska. Všechna šva, která se nenacházejí pod souhláskou uzavírající slabiku, jsou hlasná. Nejčastěji se hlasné šva nachází pod první souhláskou ve slově.

Hlasné šva vyslovujeme buď jako e nebo ho nevyslovujeme. Pro jeho výslovnost neexistují přesná pravidla. Záleží i na subjektivním vnímání mluvčího.

V této gramatice přepisujeme šva jako [e] nebo v přepisu výslovnosti nezaznamenáváme vůbec.

Na začátku slova vyslovujeme hlasné šva jako [e] většinou se souhláskami vav, jud, lamed, mem, nun, reš.

יְלָדִים [jeladim]        děti

לְטָאָה [leta'a]        ještěrka

מְכוֹנִית [mechonit]        auto

נְשִׁיקָה [nešika]        polibek

רְשִׁימָה [rešima]        seznam

Po bet na začátku slova vyslovujeme hlasné šva jako [e], jedná-li se o předložku בְּ [be] - v, na, 7. pád.

Více viz kapitola Předložka בְּ.

בְּבֵּית חוֹלִים [bebet cholim]        v nemocnici

בְּחֵיפָה [bechejfa]        v Haifě

V této gramatice píšeme jak hlasné, tak němé šva. V některých publikacích němé šva není zapisováno.

2.2.3  Vplížené patach

Vplížené patach (פַּתָח גְנוּבָה [patach gnuva]), se zapisuje pod souhláskami hej, chet a ajin, pokud se nacházejí na konci slova a před nimi je jiná samohláska než a. Pokud je vplížené patach pod hej nebo ajin, čteme pouze [a] (hej ani ajin se nevysloví). Pokud je vplížené patach pod chet, vyslovíme tuto slabiku jako [ach]!

גָבוֹהַ [gavoa]        vysoký

צְפַרְדֵעַ [cfardea]        žába

רוּחַ [ruach]        vítr, duch

לוּחַ [luach]        deska, tabule, kalendář

Vplížené patach se často nachází ve slovesných tvarech u sloves s kořenem zakončeným na chet nebo ajin.

2.3  Dageš

Dageš je tečka uprostřed souhlásky. Můžeme se s ním setkat u všech souhlásek kromě hrdelných. Pouze u souhlásek bet, kaf a pej dageš mění výslovnost.

Viz kapitola Souhlásky פ, כ, ב a Hrdelné souhlásky.

V nevokalizovaném textu se dageš nepíše. Musíme konkrétní slovo znát, abychom správně přečetli b/v, k/ch nebo p/f.

V biblické hebrejštině se rozlišovalo slabé a silné dageš.

Slabé dageš

Slabé dageš se klade do souhlásek bet, gimel, dalet, kaf, pej, tav (nazývají se také mnemotechnickou zkratkou BeGaD KeFaT), pokud stojí na začátku slova nebo uprostřed slova po zavřené slabice, tedy pokud se před nimi nenachází samohláska.

בַּיִת [bajit]        dům

מִדְבָּר [midbar]        poušť

דָּג [dag]        ryba

Silné dageš

Silné dageš značí v biblické hebrejštině zdvojení souhlásky. Následuje vždy po samohlásce. Zdvojené mohou být všechny souhlásky kromě hrdelných.

V moderní hebrejštině se souhlásky nezdvojují, nicméně dageš v nich zůstává zapsané.

Dageš v moderní hebrejštině

V moderní hebrejštině je pro výslovnost relevantní pouze dageš (ať už silné nebo slabé) v souhláskách bet, kaf a pej, u nichž mění výslovnost. Proto v této gramatice píšeme dageš pouze v těchto souhláskách.

V různých slovnících, jazykových příručkách nebo ve vokalizovaných textech obecně se můžeme setkat s různou mírou psaní dageš - záleží na editorovi konkrétního textu. Přítomnost nebo nepřítomnost znaku dageš v jiných souhláskách než bet, kaf a pej nijak nemění výslovnost slova.

2.4  Přízvuk

V hebrejštině je přízvuk (טַעַם [ta'am]) většinou na poslední slabice. Slovo s tímto přízvukem se nazývá מִלרַע [milra]. U některých slov, zejména tzv. segolat, je přízvuk na slabice předposlední, nazývají se מִלְעֵיל [mil'el]. Ve slovnících se přízvuk běžně neznačí.

סֵפֶר [sefer]        SEfer - kniha

חֶדֶר [cheder]        CHEder - pokoj, místnost

Segolata viz kapitola Hláskové změny.

3  Pravopis

3.1  Zápis cizích slov

V cizích slovech se pro grafický záznam písmen, která v hebrejštině neexistují, používají tři souhlásky hebrejské abecedy doplněné apostrofem: ג׳ - [dž], ז׳ - [ž] a צ׳ - [č].

Abecedně se tato písmena řadí pod ג, ז a צ.

Cizí slova se zapisují foneticky, jak je slyšíme. Pro zápis samohlásky a lze použít znak א (alef).

זָ׳אק [žak]        Jacques

צִ׳ילֶה [čile]        Chile

ג׳וֹרג׳ [džordž]        George

Souhláska x se zapisuje pomocí znaků קס [ks].

טֶקְסְט [tekst]        text

U hlásek, pro které v hebrejštině existují dva znaky, se používají v cizích slovech tyto znaky:

v

װ

t

ט

s

ס

k

ק

Není-li vav na začátku slova, píše se zdvojené (וו), aby bylo zřejmé, že se nejedná o samohlásku o nebo u. Někdy se setkáme se zdvojeným vav i na začátku slova.

סְפּוֹרט [sport]        sport

וִיטָמִין [vitamin]        vitamín

טֶלֶװִיזְיָה [televizja]        televize

בַּנְק [bank]        banka

Ve slovech pocházejících z řečtiny se řecké písmeno théta přepisuje do hebrejštiny písmenem tav.

תֵּיאַטְרוֹן [te'atron]        divadlo

מָתֶמָטִיקָה [matematika]        matematika

3.2  Zkratky

V hebrejštině se zkratky (רָאשֵׁי תֵיבוֹת [rašej tevot]) používají poměrně často. Některé zkratky čteme tak, že vyslovíme všechna slova, která zkracují. Jiné zkratky byly vokalizovány a tvoří nové slovo. Od těchto zkratek se odvozují i přídavná jména. Pokud je zkratka tvořena z počátečních písmen dvou a více slov, dává se před poslední písmeno dvojitý apostrof.

ZKRATKA

PLNÝ ZÁPIS

VÝSLOVNOST

PŘEKLAD

אחה״ץ

אַחֲרֵי הַצָהֳרַײִם

[achrej hacohorajim]

odpoledne

לפה״ץ

לִפְנֵי הַצָהֳרַײִם

[lifnej hacohorajim]

dopoledne

ת״א

תֵל אָבִיב

[tel aviv]

Tel Aviv

ארה״ב

אַרְצוֹת הַבְּרִית

[arcot habrit]

Spojené státy americké

חוּ״ל

חוּץ לָאָרֶץ

[chuc la'arec]

zahraničí   (mimo Izrael)

תַנַ״ךְ [tanach]        hebrejská Bible (vzniklo ze slov Tóra = pět Knih Mojžíšových, Nevi'im = Proroci a Ktuvim = Spisy)

תַנַ״כִי [tanachi]        biblický

Pokud je zkráceno jen jedno slovo, dává se na konec jednoduchý apostrof. Jednoduchý apostrof se používá také u písmen, pokud jsou použita ve funkci čísel.

Viz také kapitola Číselná hodnota hebrejských písmen.

כִּיתָה א׳ [kita alef]        první třída

Některé zkratky se mohou číst více způsoby, např.: יוֹם ג׳ [jom gimel] nebo [jom šliši] - úterý (doslova: den třetí).

3.3  Interpunkce

Moderní hebrejština přejala interpunkci běžnou v moderních jazycích. Používá se čárka, pomlčka, uvozovky, na konci věty pak tečka, vykřičník, otazník apod. Používání čárek k oddělení např. vedlejších vět v souvětí není tak striktní jako v češtině.

4  Tvarosloví

4.1  Kořen slova

Základem slova je v hebrejštině souhláskový kořen (שׁוֹרֶשׁ [šoreš]), který je nositelem obecnějšího lexikálního významu.

Nejčastěji bývá kořen tvořen třemi souhláskami - tzv. trojkonsonantní kořen.

Například slova s kořenem כתב vyjadřují činnosti či předměty spojené se psaním:

כָּתַב [katav]        napsal

הִכְתִיב [hichtiv]        diktoval, nadiktoval

הִתְכַּתֵב [hitkatev]        dopisoval si

מִכְתַב [michtav]        dopis

הַכְתָבָה [hachtava]        diktát

כְּתוֹבֶת [ktovet]        adresa

כְּתוּבִיוֹת [ktuvijot]        titulky (k filmu)

כְּתָב [ktav]        písmo (systém znaků)

כַּתָב [katav]        reportér, dopisovatel

כַּתָבָה [katava]        reportáž, článek

כִּיתוּב [kituv]        popisek

כְּתִיבָה [ktiva]        psaní (činnost)

Výjimečně může být kořen tvořen také jednou, dvěma, čtyřmi nebo pěti souhláskami.

Jednou souhláskou jsou tvořeny zejména předložky a spojky psané dohromady s následujícím slovem.

Viz také kapitoly Spojky a Předložky.

S dvojkonsonantními kořeny se setkáme především u starších slov:

יָד [jad]        ruka

אָח [ach]        bratr

בֵּן [ben]        syn

Příklady slov s čtyřkonsonantním kořenem:

צִלְצֵל [cilcel]        zvonil, zazvonil, zavolal

אִכְזֵב [ichzev]        zklamal

מַטְאֲטֵא [mat'ate]        smeták (kořen טאטא)

Příklad slova s pětikonsonantním kořenem:

צְפַרְדֵעַ [cfardea]        žába

Pokud je součástí kořene slabá souhláska, může se v některých slovech s tímto kořenem vypouštět.

מַפָּל [mapal]        vodopád (kořen נפל)

לָצֵאת [lacet]        vyjít (kořen יצא)

גָר [gar]        žije, bydlí; žil, bydlel (kořen גור)

Slabé souhlásky viz kapitola Silná a slabá slovesa.

4.2  Vzor (miškal)

Většina slov v hebrejštině je tvořena přiřazením souhláskového kořene k určitému vzoru. Vzor (především u jmen) se hebrejsky nazývá מִשְׁקָל [miškal]. Je tvořen samohláskami a souhláskami (kromě souhlásek kořene). Součástí vzoru je u některých slov také silné dageš nebo přízvuk.

U sloves se vzor nazývá בִּנְיָן [binjan].

Níže jsou uvedeny příklady slov odvozených od kořene למד podle různých vzorů. Kořen למד má základní význam spojený se studiem, učením.

Souhlásky kořene jsou v příkladech nahrazeny písmenem alef.

VZOR

ODVOZENÉ SLOVO

VÝSLOVNOST

PŘEKLAD

אָאַא

לָמַד

[lamad]

studoval, učil se

אִיאֵא

לִימֵד

[limed]

vyučoval, učil

תַאְאִיא

תַלְמִיד

[talmid]

žák

אִיאוּאִים

לִימוּדִים

[limudim]

studium, vyučování

Vzory mohou být nositeli určitého významu. Např. podle vzoru אַאָּא jsou tvořena pojmenování pro různá povolání.

Součástí tohoto vzoru je silné dageš uprostřed druhé souhlásky kořene. V konkrétních slovech píšeme toto dageš pouze v souhláskách bet, kaf a pej, u nichž mění výslovnost.

פַּסָל [pasal]        sochař

טַבָּח [tabach]        kuchař

כַּתָב [katav]        reportér

צַלָם [calam]        fotograf

Podle vzoru אְאִיאָה se tvoří od silných sloves kmene pa'al podstatná jména slovesná označující většinou činnost.

כְּתִיבָה [ktiva]        psaní

יְשִׁיבָה [ješiva]        sezení, schůzka

פְּגִישָׁה [pgiša]        setkání

תְפִירָה [tfira]        šití

Silná slovesa kmene pa'al viz kapitola Časování sloves.

Známe-li tedy význam kořene a vzoru, můžeme do určité míry odhadnout význam slova.

5  Podstatná jména

U podstatných jmen (שְׁמוֹת עֶצֶם [šemot ecem]) určujeme tyto gramatické kategorie: rod, číslo a na rozdíl od češtiny také určenost. Podstatná jména se v hebrejštině neskloňují.

5.1  Rod podstatných jmen

Rod rozlišujeme v hebrejštině pouze mužský (זָכָר [zachar]) a ženský (נְקֵבָה [nekeva]).

Ve slovníku se označuje mužský rod zkratkou ז׳ a ženský rod zkratkou נ׳.

5.1.1  Rod mužský

Bezpříznakový (tedy bez koncovky) je v hebrejštině rod mužský (maskulinum).

5.1.2  Rod ženský

Podstatná jména ženského rodu (feminina) mají většinou charakteristickou koncovku ָה nebo ת, někdy jsou ovšem také bezpříznaková.

1.  Koncovka ָה (-a) (hej se nečte!)

כִּיתָה [kita]        třída

מוֹרָה [mora]        učitelka

גְּלִידָה [glida]        zmrzlina

מִיטָה [mita]        postel

Výjimkou je slovo לַיְלָה [lajla] (noc) - je mužského rodu.

לַיְלָה טוֹב [lajla tov]        dobrou noc

2.  Koncovka ת (-t) (resp. -at, -et, -it, -ut, zřídka také -ot)

מִקְלַחַת [miklachat]        sprcha

מַחְבֶּרֶת [machberet]        sešit

מְכוֹנִית [mechonit]        auto

חֲנוּת [chanut]        obchod

אָחוֹת [achot]        sestra

Souhláska tav na konci slova někdy není koncovkou ženského rodu, ale je součástí kořene slova. Většina těchto slov je ženského rodu, některá jsou ovšem rodu mužského!

דֶלֶת [delet]        dveře - ž. r.

שַׁבָּת [šabat]        sobota - ž. r.

צֶװֶת [cevet]        tým, personál, posádka - m. r.

צוֹמֶת [comet]        křižovatka - m. r.

Některá podstatná jména ženského rodu jsou také bezpříznaková, nemají charakteristickou koncovku ženského rodu.

Jedná se o tyto skupiny slov:

1.  obecná i vlastní jména osob ženského pohlaví

אֵם [em]        matka

רָחֵל [rachel]        Ráchel

תָמָר [tamar]        Tamar

מִרְיָם [mirjam]        Mirjam

2.  pojmenování párových částí těla

יָד [jad]        ruka

רֶגֶל [regel]        noha

אוֹזֶן [ozen]        ucho

עַיִן [ajin]        oko

Některé párové části těla jsou ovšem mužského rodu, např. שָׁד [šad] - prso, ňadro.

3.  názvy zemí a měst

Slova אֶרֶץ [erec] (země) a עִיר [ir] (město) jsou v hebrejštině ženského rodu, proto jsou ženského rodu i názvy zemí a měst.

יִשְׂרָאֵל [jisra'el]        Izrael

סְפָרַד [sfarad]        Španělsko

סִין [sin]        Čína

פְּרָאג [prag]        Praha

לוֹנְדוֹן [london]        Londýn

Výjimku tvoří stát Vatikán (וָתִיקָן [vatikan]), který je mužského rodu.

4.  názvy písmen hebrejské abecedy

Slovo אוֹת [ot] (písmeno) je v hebrejštině ženského rodu, proto jsou ženského rodu i názvy písmen.

נוּן סוֹפִית [nun sofit]        koncové nun

5.  některá další slova

שֶׁמֶשׁ [šemeš]        slunce

נֶפֶשׁ [nefeš]        duše

אֶבֶן [even]        kámen

חֶרֶב [cherev]        meč

דֶרֶך [derech]        cesta

רוּחַ [ruach]        duch, dech, vítr

נַעַל [na'al]        bota

לָשׁוֹן [lašon]        jazyk

בֶּטֶן [beten]        břicho

צִיפּוֹר [cipor]        pták

אֵשׁ [eš]        oheň

5.1.3  Přechylování

Od životných podstatných jmen mužského rodu se tvoří tvary ženského rodu přidáním koncovky ָה nebo ת.

אִישׁ - אִישָׁה [iš - iša]        muž - žena

חָבֵר - חֲבֵרָה [chaver - chavera]        přítel, kamarád - přítelkyně, kamarádka

Koncovky ָה a ת viz kapitola Rod ženský.

Při přechylování připojením koncovky ženského rodu často dochází ke změnám samohlásek uprostřed slova.

תַײָר - תַײֶרֶת [tajar - tajeret]        turista - turistka

חַײָל - חַײֶלֶת [chajal - chajelet]        voják - vojačka

יֶלֶד - יַלְדָה [jeled - jalda]        kluk, chlapec - holčička, děvče

5.2  Číslo

Číslo se v hebrejštině rozlišuje jednotné (יָחִיד [jachid]), množné (רָבִּים [rabim]) a dvojné (זוּגִי [zugi]).

Ve slovníku se číslo množné značí zkratkou ר׳, číslo dvojné zkratkou ז׳.

5.2.1  Množné číslo

Tvary množného čísla (plurálu) se používají většinou pro označení dvou a více předmětů. U některých slov slouží k označení dvou předmětů tvar duálu a tvar množného čísla se používá až pro tři a více předmětů.

Viz kapitola Dvojné číslo.

Mužský rod

U jmen mužského rodu se množné číslo tvoří nejčastěji přidáním koncovky ִים (-im).

סוּס - סוּסִים [sus - susim]        kůň - koně

כּוֹכָב - כּוֹכָבִים [kochav - kochavim]        hvězda - hvězdy

Ženský rod

U jmen ženského rodu se množné číslo nejčastěji tvoří přidáním koncovky וֹת (-ot).

תַּלְמִידָה - תַּלְמִידוֹת [talmida - talmidot]        žačka - žačky

מוֹרָה - מוֹרוֹת [mora - morot]        učitelka - učitelky

Odchylky při tvoření množného čísla

Některá podstatná jména mužského rodu mají v množném čísle koncovku וֹת (-ot).

אָב - אָבוֹת [av - avot]        otec - otcové

שׁוּלְחָן - שׁוּלְחָנוֹת [šulchan - šulchanot]        stůl - stoly

חַלוֹן - חַלוֹנוֹת [chalon - chalonot]        okno - okna

אַרְיֵה - אַרָיוֹת [arje - arajot]        lev - lvi

רְחוֹב - רְחוֹבוֹת [rechov - rechovot]        ulice (j. č.) - ulice (mn. č.)

לוּחַ - לוּחוֹת [luach - luchot]        deska, tabule - desky, tabule

שָׁבוּעַ - שָׁבוּעוֹת [šavua - šavu'ot]        týden - týdny

Jiná podstatná jména ženského rodu mají v množném čísle koncovku ִים (-im).

שָׁנָה - שָׁנִים [šana - šanim]        rok - roky

בֵּיצָה - בֵּיצִים [bejca - bejcim]        vejce (j. č.) - vejce (mn. č.)

מִילָה - מִילִים [mila - milim]        slovo - slova

יוֹנָה - יוֹנִים [jona - jonim]        holub - holubi

צִפּוֹר - צִפּוֹרִים [cipor - ciporim]        pták - ptáci

אֶבֶן - אֲבָנִים [even - avanim]        kámen - kameny

דֶרֶך - דְרָכִים [derech - drachim]        cesta - cesty

Ve spojení s přídavným jménem ve funkci shodného přívlastku mají tato podstatná jména koncovku odlišnou od koncovky přídavného jména.

חַלוֹנוֹת פְּתוּחִים [chalonot ptuchim]        otevřená okna

רְחוֹבוֹת עֲתִיקִים [rechovot atikim]        starobylé ulice

אֲבָנִים גְדוֹלוֹת [avanim gdolot]        velké kameny

בֵּיצִים קָשׁוֹת [bejcim kašot]        vejce natvrdo (doslova: tvrdá vejce)

Podstatná jména ženského rodu zakončená v jednotném čísle na ת mají v plurálu následující koncovky:

KONCOVKY

J. Č.

VÝSLOVNOST

MN. Č.

VÝSLOVNOST

ČESKY

ִית - ִיוֹת

צִיצִית

[cicit]

צִיצִיוֹת

[cicijot]

třásně

ֶת - וֹת

מַחְבֶּרֶת

[machberet]

מַחְבָּרוֹת

[machbarot]

sešit

ַת - וֹת

צַלַחַת

[calachat]

צַלָחוֹת

[calachot]

talíř

וּת - וּיוֹת

חֲנוּת

[chanut]

חֲנוּיוֹת

[chanujot]

obchod

Nepravidelný plurál

Některá podstatná jména tvoří množné číslo zcela nepravidelně. Jeho tvary bývají uvedeny ve slovníku.

Rod mužský:

אִישׁ - אֲנָשִׁים [iš - anašim]        muž, člověk - muži, lidé

צַד - צְדָדִים [cad - cdadim]        strana - strany (např. levá a pravá, nikoli v knize)

שׁוּק - שְׁװָקִים [šuk - švakim]        trh - trhy

Rod ženský:

אִישָׁה - נָשִׁים [iša - našim]        žena - ženy

אֵם - אִמָהוֹת [em - imahot]        matka - matky

בַּת - בָּנוֹת [bat - banot]        dcera - dcery

עִיר - עָרִים [ir - arim]        město - města

Hláskové změny

Po přidání koncovky množného čísla (mužského i ženského rodu) často dochází ke změnám samohlásek uvnitř slova.

Nejčastější pravidelnou samohláskovou změnou je redukce kamac pod první souhláskou ve slově na šva.

מָקוֹם - מְקוֹמוֹת [makom - mekomot]        místo - místa

דָבָר - דְבָרִים [davar - dvarim]        věc - věci

Samohláskové změny jsou často nepravidelné, tvary plurálu je třeba se naučit.

יוֹם - יָמִים [jom - jamim]        den - dny

בֵּן - בָּנִים [ben - banim]        syn - synové

יַלְדָה - יְלָדוֹת [jalda - jeladot]        dívka - dívky

Zvláštní skupinu mezi podstatnými jmény tvoří segolata. Jsou to slova, která mají mezi druhou a třetí souhláskou kořene samohlásku segol.

בּוֹקֶר [boker]        ráno

נֶפֶשׁ [nefeš]        duše

Pokud se vyskytuje na druhé nebo třetí pozici v kořeni podstatného jména hrdelná hláska, mají segolata místo segol samohlásku patach.

פֶּרַח [perach]        květina

פַּחַד [pachad]        strach

Viz kapitola Hrdelné souhlásky.

Segolata mají v plurálu po první souhlásce šva (po hrdelné hlásce chataf patach), po druhé kamac.

יֶלֶד - יְלָדִים [jeled - jeladim]        kluk, chlapec - kluci, chlapci; děti

סֵפֶר - סְפָרִים [sefer - sfarim]        kniha - knihy

חֶדֶר - חֲדָרִים [cheder - chadarim]        pokoj, místnost - pokoje, místnosti

בּוֹקֶר - בְּקָרִים [boker - bekarim]        ráno - rána

פּוֹעַל - פְּעָלִים [po'al - pe'alim]        sloveso - slovesa

Chataf patach a kamac viz kapitola Samohlásky.

Segolata mají dále nepravidelné tvary ve spojení se zájmennými příponami.

Viz kapitola Osobní zájmena připojená - zájmenné přípony.

5.2.2  Dvojné číslo

V hebrejštině se tvary dvojného čísla (duálu) zachovaly jen u některých typů podstatných jmen, a to u slov označujících časové úseky, u některých číslovek, u slov označujících párové části těla a u některých slov označujících věci, jež se přirozeně vyskytují v páru nebo jsou složeny ze dvou částí.

Pouze u slov označujících časové úseky a u číslovek se jedná o skutečný duál. U ostatních slov se sice uchoval tvar duálu, ale neplní již jeho funkci. Duálové tvary proto často mají význam plurálu, někdy i singuláru. Tato slova tedy nemají tvar plurálu, resp. singuláru.

Duál se tvoří v obou rodech pomocí koncovky ַײִם (-ajim).

יוֹם - יוֹמַײִם [jom - jomajim]        den - dva dny

רֶגֶל - רַגְלַײִם [regel - raglajim]        noha - nohy

Ke tvarům ženského rodu s koncovkou ָה (-a) se tato koncovka přidává k zakončení ַת (-at).

שָׂפָה - שְׂפָתַײִם [safa - sfatajim]        ret, jazyk (řeč) - rty

שָׁנָה - שְׁנַתַײִם [šana - šnatajim]        rok - roky

Jak bylo uvedeno výše, duálové tvary tvoří tyto skupiny podstatných jmen:

1.  Časové údaje

שְׁעַתַײִם [ša'atajim]        dvě hodiny (120 minut)

יוֹמַײִם [jomajim]        dva dny

חוֹדְשַׁײִם [chodšajim]        dva měsíce

שְׁנַתַײִם [šnatajim]        dva roky

U podstatných jmen označujících časové úseky se jedná o skutečný duál. Pro jednotné a množné číslo mají tato slova odlišné tvary.

יוֹם - יוֹמַײִם - שְׁלוֹשָׁה יָמִים [jom - jomajim - šloša jamim]        den - dva dny - tři dny

חוֹדֶשׁ - חוֹדְשַׁײִם - חֲמִישָׁה חוֹדָשִׁים [chodeš - chodšajim - chamiša chodašim]        měsíc - dva měsíce - pět měsíců

שָׁנָה - שְׁנַתַײִם - שֵׁשׁ שָׁנִים [šana - šnatajim - šeš šanim]        rok - dva roky - šest roků

אֲנִי אָבוֹא בְּעוֹד שְׁעַתַײִם, מִיכָאֵל יָבאוֹ בְּעוֹד שָׁלוֹשׁ שָׁעוֹת. [ani avo be'od ša'atajim, micha'el javo be'od šaloš ša'ot]        Já přijdu za dvě hodiny, Michael přijde za tři hodiny.

הוּא עָבַד בְּפְּרָאג שְׁנַתַײִם. [hu avad beprag šnatajim]        Pracoval v Praze dva roky.

Chceme-li vyjádřit časový údaj dvě hodiny (14:00 nebo 2:00), použijeme číslovku dva - שְׁתַײִם [štajim]. Tvar duálu שְׁעַתַײִם [ša'atajim] má význam časového úseku sto dvacet minut.

הַשָׁעָה שְׁתַײִם אֲחַרֵי הַצָהֳרַײִם. [haša'a štajim acharej hacohorajim]        Jsou dvě hodiny odpoledne.

אָבוֹא בְּשָׁעָה שְׁתַײִם. [avo beša'a štajim]        Přijdu ve dvě hodiny.

2.  Některé číslovky

מָאתַײִם [matajim]        200

אַלְפַּײִם [alpajim]        2000

פַּעַמַײִם [pa'amajim]        dvakrát

Také u této skupiny číslovek se jedná o skutečný duál. Pro jednotné a množné číslo mají odlišné tvary.

מֵאָה - מָאתַײִם - שְׁלוֹשׁ מֵאוֹת [me'a - matajim - šloš me'ot]        sto - dvě stě - tři sta

אֶלֶף - אַלְפַּײִם - שְׁמוֹנַת אֲלָפִים [elef - alpajim - šmonat alafim]        tisíc - dva tisíce - osm tisíc

פַּעַם - פַּעַמַײִם - אַרְבַּע פְּעֲמִים [pa'am - pa'amajim - arba pe'amim]        jednou - dvakrát - čtyřikrát

הָײִתִי בְּיָװָן פַּעַמַײִם. אִשְׁתִי הָײְתָה שָׁם שָׁלוֹשׁ פְּעֲמִים. [hajiti bejavan pa'amajim išti hajta šam šaloš pe'amim]        Byl jsem v Řecku dvakrát. Moje manželka tam byla třikrát.

3.  Párové části těla (lidského i zvířecího)

יָדַײִם [jadajim]        ruce

רַגְלַײִם [raglajim]        nohy

אוֹזְנַײִם [oznajim]        uši

עֵינַײִם [ejnajim]        oči

קַרְנַײִם [karnajim]        rohy

כְּנָפַײִם [knafajim]        křídla

Párové části těla jsou většinou ženského rodu.

לְיוֹסִי יֵשׁ אוֹזְנַײִם גְדוֹלוֹת. [lejosi ješ oznajim gdolot]        Josi má velké uši.

כּוֹאֲבוֹת לִי הַרַגְלַײִם. [ko'avot li haraglajim]        Bolí mě nohy.

לְשָׂרָה יֵשׁ עֵינַײִם כְּחוּלוֹת. [lesara ješ ejnajim kchulot]        Sara má modré oči.

Viz kapitola Rod ženský.

U párových částí těla se nejedná o skutečný duál. Tvary duálu mají funkci plurálu.

יָד - שְׁתֵי יָדַײִם - מֵאָה יָדַײִם [jad - štej jadajim - me'a jadajim]        ruka - dvě ruce - sto rukou

לַמִפְלֶצֶת הָיוּ מֵאָה עֵינַײִם, אַרְבַּע יָדַײִם וְשְׁתֵי רַגְלַײִם. [lamiflecet haju me'a ejnajim, arba jadajim veštej raglajim]        Příšera měla sto očí, čtyři ruce a dvě nohy.

Pokud chceme vyjádřit přesný počet dvě, musíme použít číslovku שְׁנַײִם/שְׁתַײִם [šnajim/štajim].

4.  Některá další podstatná jména, která označují předměty, které jsou složené ze dvou částí nebo se přirozeně vyskytují v páru, mají také tvar duálu. Tento tvar má však význam singuláru.

מִכְנָסַײִם [michnasajim]        kalhoty

מִשְׁקָפַײִם [miškafajim]        brýle

מִסְפָּרַײִם [misparajim]        nůžky

אוֹפָנַײִם [ofanajim]        (jízdní) kolo

Pokud chceme vyjádřit konkrétní počet kalhot, brýlí, kol apod., použijeme příslušnou číslovku a výraz זוּגוֹת [zugot] (páry).

שְׁנֵי זוּגוֹת אוֹפָנַײִם [šnej zugot ofanajim]        dvě (jízdní) kola

שְׁלוֹשָׁה זוּגוֹת מִשְׁקָפַײִם [šloša zugot miškafajim]        troje brýle

חֲמִישָׁה זוּגוֹת מִכְנָסַײִם [chamiša zugot michnasajim]        patery kalhoty

Slova מַיִם [majim] (voda), חַיִים [chajim] (život), שָׁמַיִים [šamajim] (nebe, obloha) a צָהֳרַײִם [cohorajim] (poledne) jsou tvary m. r. plurálu, nikoli duálu. Přídavná jména, která se s nimi pojí, proto budou v množném čísle mužského rodu.

חַיִים אֲרוּכִּים [chajim arukim]        dlouhý život

מַיִם קַרִים/חַמִים [majim karim/chamim]        studená/teplá voda

שָׁמַיִים כְּחוּלִים [šamajim kchulim]        modrá obloha

Pojí-li se podstatná jména ve tvaru duálu s přídavným jménem, je toto přídavné jméno ve tvaru množného čísla. Přídavná jména duálové tvary netvoří.

מִכְנָסַײִם קְצָרִים [michnasajim kcarim]        krátké kalhoty, kraťasy

נַעֲלַיִים לְבָנוֹת [na'alajim levanot]        bílé boty

5.3  Určenost

V hebrejštině existuje kategorie určenosti. Určená jsou jména, která jsou konkrétně uchopitelná; víme, o jakou konkrétní věc, osobu nebo místo se jedná.

Jména mohou být určena

*  členem

סֵפֶר - הַסֵפֶר [sefer - hasefer]         (nějaká) kniha - (ta - konkrétní) kniha

קִיבַּלְתִי סֵפֶר לְיוֹם הוּלֶדֶת. הַסֵפֶר מְעַנְײֵן מְאוֹד. [kibalti sefer lejom huledet hasefer me'anjen me'od]        Dostal jsem k narozeninám knížku. Ta knížka je velice zajímavá.

*  zájmennou příponou

בַּעַל - בַּעֲלִי [ba'al - ba'ali]         (nějaký) manžel - (můj - konkrétní) manžel

אִישָׁה - אִשְׁתִי [iša - išti]         (nějaká) žena - (moje - konkrétní) žena

Viz kapitola Osobní zájmena připojená - zájmenné přípony.

*  Vlastní jména jsou určena tzv. „sama sebou“.

רָחֵל [rachel]        Ráchel (konkrétní osoba)

תֵל אָבִיב [tel aviv]        Tel Aviv (konkrétní město)

Podstatné jméno může být určeno vždy pouze jedním způsobem, proto vlastní jména a slova se zájmennou příponou nemají nikdy člen.

5.4  Člen

Hebrejština má pouze určitý člen (ה׳ הַײִדוּעַ [hej hajidua]). Používá se k označení konkrétní věci nebo bytosti, která je již mluvčímu známá. Neurčenost jména se pozná podle absence členu, neurčitý člen v hebrejštině neexistuje.

Člen má většinou tvar הַ [ha], stojí před podstatným jménem a píše se s ním dohromady. Souhlásky bet, kaf nebo pej mají po členu vždy dageš, přečteme je tedy [b], [k], [p].

בַּיִת - הַבַּיִת [bajit - habajit]         (nějaký) dům - (ten - konkrétní) dům

כֶּלֶב - הַכֶּלֶב [kelev - hakelev]         (nějaký) pes - (ten - konkrétní) pes

הַבַּיִת שֶׁהַהוֹרִים שֶׁלִי גָרוּ בּוֹ קָרוֹב לַאוּנִיבֶרְסִיטָה. [habajit šehahorim šeli garu bo karov la'universita]        Dům, v němž bydleli moji rodiče, je blízko univerzity.

אֲנִי אוֹהֵב אֵת הַעוּגוֹת שֶׁסַבְתָא אוֹפָה. [ani ohev et ha'ugot šesavta ofa]        Mám rád buchty, které peče babička.

V hovorové hebrejštině se používá pouze tvar určitého členu הַ, ve spisovné hebrejštině může mít však v některých případech i tvar הֶ nebo הָ (psáno s kamac). Tvary הַ a הָ se vyslovují stejně.

חָלָב - הֶחָלָב [chalav - hechalav]         (nějaké) mléko - (to) mléko

עָפָר - הֶעָפָר [afar - he'afar]         (nějaký) prach - (ten) prach

הַר - הָהָר [har - hahar]         (nějaká) hora - (ta) hora

U některých slov se zachoval aramejský člen ָא připojený ke konci slova. S těmito podstatnými jmény se již ve spisovné hebrejštině nepojí určitý člen הַ. V hovorové hebrejštině se však člen הַ u těchto slov používá.

אַבָּא [aba]        táta, tatínek

אִמָא [ima]        máma, maminka

סַבָּא [saba]        děda, dědeček

סַבְתָא [savta]        babička

V některých případech je člen součástí zeměpisných vlastních jmen.

הַגוֹלָן [hagolan]        Golany

הַגָלִיל [hagalil]        Galilea (severní část Izraele)

U smichutu (genitivní vazby) se člen připojuje vždy ke druhému slovu, určené je tím celé spojení.

מִסְפָּר טֶלֶפוֹן - מִסְפָּר הַטֶלֶפוֹן [mispar telefon - mispar hatelefon]         (nějaké) telefonní číslo - (to) telefonní číslo

בַּקְבּוּק יַיִן - בַּקְבּוּק הַיַיִן [bakbuk jajin - bakbuk hajajin]         (nějaká) láhev vína - (ta) láhev vína

Více viz kapitola Smichut.

Stojí-li před podstatným jménem s určitým členem předložka בְּ [be] nebo לְ [le], přijme samohlásku členu a hej členu odpadne, vznikne tedy tvar בַּ [ba] (בְּ + הַַ = בַּ) a לַ [la] (לְ + הַַ = לַ).

הַחֲנוּת - בַּחֲנוּת [hachanut - bachanut]        (ten) obchod - v (tom) obchodě

הָעִיר - לָעִיר [ha'ir - la'ir]        (to) město - do (toho) města

Více viz kapitoly Předložka לְ a Předložka בְּ.

5.5  Vyjádření pádů v hebrejštině

Podstatná jména se v hebrejštině neskloňují. Pády, jak je známe z češtiny, se vyjadřují pomocí předložek nebo vazbou dvou podstatných jmen.

2. pád

se vyjadřuje pomocí smichutu nebo předložkou שֶׁל [šel].

בֶּן מֶלֶךְ [ben melech]        syn krále

בַּקְבּוּק יַיִן [bakbuk jajin]        láhev vína

הַמַחְשֵׁב שֶׁל יוֹסֵף [hamachšev šel josef]        Josefův počítač (doslova: počítač Josefa)

הַסֵפֶר שֶׁל הַמוֹרֶה [hasefer šel hamore]        učitelova kniha (doslova: kniha učitele)

Více viz kapitoly Smichut a Předložka שֶׁל.

3. pád

se vyjadřuje pomocí předložky לְ [le] nebo אֶל [el].

אָמַרְתִי לְדוֹרוֹן שֶׁאֶהְיֶה בַּבַּיִת בְּשְׁמוֹנֶה. [amarti ledoron še'ehje babajit bešmone]        Řekl jsem Doronovi, že budu doma v osm.

הִתְקַשַׁרְתָ אֵלָיו? [hitkašarta elav?]        Zavolal jsi mu?

Více viz kapitoly Předložka לְ a Předložka אֶל.

4. pád

se u určených podstatných jmen (zejména pokud mají člen nebo se jedná o vlastní jméno) vyjadřuje pomocí předložky אֵת [et].

אֲנִי רוֹצָה לִקְנוֹת אֵת הַחוּלְצָה שֶׁרָאִיתִי אֶתְמוֹל בַּחֲנוּת. [ani roca liknot et hachulca šera'iti etmol bachanut]        Chci si koupit tu halenku, kterou jsem včera viděla v obchodě.

אַתֶם רוֹאִים אֵת הַבַּיִת שֶׁלָנוּ? [atem ro'im et habajit šelanu?]        Vidíte náš dům?

הוּא אוֹהֵב אֵת רָחֵל. [hu ohev et rachel]        Má rád Ráchel.

Více viz kapitola Předložka אֵת.

U neurčených podstatných jmen je 4. pád vyjádřen pouze slovosledem.

רָחֵל אוֹהֶבֶת שׁוֹקוֹלָד. [rachel ohevet šokolad]        Ráchel (1. pád - podmět) má ráda čokoládu (4. pád - předmět).

אִמָא קָנְתָה חָלָב. [ima kanta chalav]        Máma (podmět) koupila mléko (předmět).

7. pád

se vyjadřuje pomocí předložky בְּ [be].

הַמוֹרָה כּוֹתֶבֶת בְּגִיר. [hamora kotevet begir]        Učitelka píše křídou.

אֲנִי נוֹסֵעַ לַעֲבוֹדָה בְּאוֹטוֹבּוּס. [ani nosea la'avoda be'otobus]        Jedu do práce autobusem.

Více viz kapitola Předložka בְּ.

5.6  Smichut

סְמִיכוּת [smichut] je vazba dvou podstatných jmen, z nichž druhé je přívlastkem neshodným k prvnímu. V češtině se neshodný přívlastek vyskytuje obvykle v genitivu (ve 2. pádu), proto se toto spojení nazývá také genitivní vazba. V hebrejštině je tato vazba velice častá.

Smichut může být tvořen také vazbou jiného slovního druhu (např. číslovky) s podstatným jménem.

שׁלוֹשֶׁת הַחָבֵרִים [šlošet hachaverim]        tři přátelé

Smichut vyjadřuje vlastnost, materiál, vlastnictví dané věci.

Do češtiny se smichut většinou překládá:

1.  vazbou podstatného jména s přídavným jménem (přívlastkem shodným),

עִיתוֹן עֶרֶב [iton erev]        večerní noviny

עוּגַת שׁוֹקוֹלָד [ugat šokolad]        čokoládový dort

מִיץ תַּפּוּזִים [mic tapuzim]        pomerančový džus

רוֹפֵא יְלָדִים [rofe jeladim]        dětský lékař

תֵּיבַת דּוֹאַר [tevat do'ar]        poštovní schránka

V pořadí druhé slovo smichutu se v tomto případě přeloží přídavným jménem. Jedná se o nejčastější způsob překladu.

2.  vazbou dvou podstatných jmen, z nichž druhé je přívlastkem neshodným,

בַּקְבּוּק יַיִן [bakbuk jajin]        láhev vína

תוֹשְׁבֵי יְרוּשַׁלָיִם [tošavej jerušalajim]        obyvatelé Jeruzaléma

Někdy jsou možné oba překlady (pomocí shodného i neshodného přívlastku), např.: תַּחֲנַת אוֹטוֹבּוּס [tachanat otobus] = zastávka autobusu i autobusová zastávka.

3.  předložkovou vazbou,

טַבַּעַת זָהָב [taba'at zahav]        prsten ze zlata

4.  jednoslovným výrazem.

בֵּית סֵפֶר [bet sefer]        škola (doslova: dům knihy)

כַּרְטִיס טִיסָה [kartis tisa]        letenka (doslova: lístek na let)

בֵּית קָפֶה [bet kafe]        kavárna (doslova: dům kávy)

בֵּית כְּנֶסֶת [bet kneset]        synagoga (doslova: dům shromáždění)

בַּעַל חַײִם [ba'al chajim]        zvíře, živočich (doslova: majitel života)

בֵּית חוֹלִים [bet cholim]        nemocnice (doslova: dům nemocných)

5.6.1  Samostatný a vázaný stav

První slovo smichutu je v tzv. vázaném stavu.

Stojí-li podstatné jméno samostatně (bez přívlastku neshodného), je v samostatném stavu.

Smichut mohou tvořit i tři (výjimečně i více) podstatná jména. Všechna podstatná jména kromě posledního jsou ve vázaném stavu.

כְּתוֹבֶת בֵּית הַסֵפֶר [ktovet bet hasefer]        adresa školy

בֶּן מְנַהֵל בֵּית הַחוֹלִים [ben menahel bet hacholim]        syn ředitele nemocnice

Změny v koncovkách ve vázaném stavu

Ve vázaném stavu dochází u podstatných jmen ke změnám některých koncovek:

1.  Koncovka ženského rodu jednotného čísla ָה se mění v ַת.

גְּלִידָה [glida]        zmrzlina

גְּלִידַת פֶּטֶל [glidat petel]        malinová zmrzlina

עוּגָה [uga]        dort, koláč

עוּגַת גְּבִינָה [ugat gvina]        tvarohový dort, koláč

תַּחֲנָה [tachana]        zastávka

תַּחֲנַת רַכֶּבֶת [tachanat rakevet]        vlaková zastávka

מְדִינָה [medina]        stát

מְדִינַת יִשְׂרָאֵל [medinat jisra'el]        stát Izrael

Slovo לַיְלָה [lajla] je mužského rodu, ve vázaném stavu má tvar לֵיל [lel].

לֵיל מְנוּחָה [lel menucha]        Dobrou noc!, Dobře se vyspi! (doslova: noc odpočinku)

U některých slov se koncovka ָה mění v ֶֶֶֶת.

מִלְחָמָה - מִלְחֶמֶת [milchama - milchemet]        válka (samostatný - vázaný stav)

מִלְחֶמֶת הָעוֹלָם הַשְׁנִייָה [milchemet ha'olam hašnija]        druhá světová válka

מֶמְשָׁלָה - מֶמְשֶׁלֶת [memšala - memšelet]        vláda (samostatný - vázaný stav)

מֶמְשֶׁלֶת יִשְׂרָאֵל [memšelet jisra'el]        vláda Izraele

2.  Koncovka mužského rodu množného čísla ִִים se mění v ֵי (čteme [ej]).

בְּגָדִים [bgadim]        oblečení

בִּגְדֵי יָם [bigdej jam]        plavky

מִכְתָבִים [michtavim]        dopisy

מִכְתְבֵי אַהֲבָה [michtavej ahava]        milostné dopisy

בָּתִים [batim]        domy

בָּתֵי חוֹלִים [batej cholim]        nemocnice

Ke stejné změně dochází i u feminin, která mají v množném čísle tuto koncovku.

עָרִים - עָרֵי בִּירָה [arim - arej bira]        města - hlavní města

3.  Koncovka duálu ַײִם se mění v ֵי (čteme [ej]).

מִשְׁקָפַײִם [miškafajim]        brýle

מִשְׁקְפֵי שֶׁמֶשׁ [miškafej šemeš]        sluneční brýle

נַעֲלַײִם [na'alajim]        boty

נַעֲלֵי עָקֵב [na'alej akev]        boty na podpadku, lodičky

אוֹזְנַײִם [oznajim]        uši

אוֹזְנֵי הָמָן [oznej haman]        Hamanovy uši (purimové pečivo)

U některých slov se mění koncovka ִים v וֹת.

שָׁנִים - שְׁנוֹת הַשִׁישִׁים [šanim - šnot hašišim]        roky - šedesátá léta

מִילִים - מִילוֹת יַחַס [milim - milot jachas]        slova - předložky

Změny v základu slova ve vázaném stavu

Ve vázaném stavu u některých slov dochází ke změnám samohlásek v základu slova. Tyto změny jsou často nepravidelné, proto se musíme tvar ve vázaném stavu naučit.

Nepravidelný tvar ve vázaném stavu bývá uveden ve slovnících.

Nejčastější pravidelnou změnou je redukce samohlásky kamac nebo cere v první slabice slova na šva.

מָקוֹם - מְקוֹם לֵידָה [makom - mekom lejda]        místo - místo narození

שָׁנָה - שְׁנַת לֵידָה [šana - šnat lejda]        rok - rok narození

שֵׁינָה - שְׁנַת חוֹרֶף [šena - šnat choref]        spánek - zimní spánek

U některých slov kamac na začátku slova ve vázaném stavu zůstává.

בָּתִים - בָּתֵי קָפֶה [batim - batej kafe]        domy - kavárny

עָרִים - עָרֵי הָאָרֶץ [arim - arej ha'arec]        města - města té země

Některé změny ve vázaném stavu jsou zcela nepravidelné.

בַּיִת - בֵּית [bajit - bet]        dům (samostatný - vázaný stav)

בֵּית סוֹהַר [bet sohar]        vězení

חֶדֶר - חֲדַר [cheder - chadar]        pokoj, místnost (samostatný - vázaný stav)

חֲדַר יְלָדִים [chadar jeladim]        dětský pokoj

5.6.2  Určenost smichutu

Členem

Má-li být smichut určen členem, klade se člen vždy ke druhému slovu vazby. Člen se pak vztahuje k celému spojení, nikoli ke slovu, u kterého stojí. Je-li smichut tvořen více než dvěma slovy, přidává se člen k poslednímu slovu.

Viz také kapitola Určenost.

בַּקְבּוּק יַיִן - בַּקְבּוּק הַיַיִן [bakbuk jajin - bakbuk hajajin]         (nějaká) láhev vína - ta láhev vína

סִיפּוּר אַהֲבָה - סִיפּוּר הַאַהֲבָה [sipur ahava - sipur ha'ahava]         (nějaký) příběh o lásce - ten příběh o lásce

כְּתוֹבֶת בֵּית הַסֵפֶר [ktovet bet hasefer]        adresa školy

Vlastním jménem

Smichut je také určený, je-li druhým slovem vlastní jméno.

תוֹשְׁבֵי יְרוּשַׁלָײִם [tošavej jerušalajim]        obyvatelé Jeruzaléma

Stojí-li smichut ve větě jako předmět ve 4. pádě a je určený, předchází mu vždy předložka אֵת [et].

שַׂמְתִי אֵת בַּקְבּוּק הַיַיִן שֶׁקָנִיתָ בַּמְקַרֵר. [samti et bakbuk hajajin šekanita bamekarer]        Dal jsem tu láhev vína, kterou jsi koupil, do ledničky.

Více viz kapitola Předložka אֵת.

5.6.3  Spojení smichutu s přídavným jménem

Pojí-li se se smichutem (jako celkem) přídavné jméno ve funkci shodného přívlastku, stojí vždy za ním a shoduje se v čísle a rodu s prvním slovem smichutu.

בֵּית חוֹלִים גָדוֹל [bet cholim gadol]        velká nemocnice

רוֹפֵא נָשִׁים יָדוּעַ [rofe našim jadua]        známý gynekolog

בָּתֵי כְּנֶסֶת חֲדָשִׁים [batej kneset chadašim]        nové synagogy

Je-li smichut určený, má přídavné jméno, které se s ním pojí, člen.

כַּרְטִיס הַטִיסָה הַיָקָר [kartis hatisa hajakar]        (ta) drahá letenka

יְהוּדֵי תֵיְמָן הַזְקֵנִים [jehudej tejman hazkenim]        staří jemenští Židé

Druhé slovo smichutu může mít také přívlastek shodný. Ten se pak shoduje s druhým slovem smichutu, protože se nevztahuje k celé vazbě.

בַּקְבּוּקֵי יַיִן לָבָן [bakbukej jajin lavan]        lahve bílého vína

5.7  Zdrobněliny

Hebrejština nemá zdaleka tak bohaté prostředky pro vyjádření zdrobnělin (deminutiv) jako čeština. Nejčastěji se pro vyjádření zdrobněliny používá spojení podstatého jména s přídavným jménem malý (קָטָן [katan]).

שׁוּלְחָן קָטָן [šulchan katan]        stolek, stoleček (doslova: malý stůl)

בַּיִת קָטָן [bajit katan]        domek, domeček (doslova: malý dům)

Zdrobněliny se také tvoří opakováním poslední slabiky slova, a to jak u podstatných, tak u přídavných jmen.

כֶּלֶב - כְּלַבְלָב [kelev - klavlav]        pes - pejsek, pejsánek

חָתוּל - חֲתַלְתוּל [chatul - chataltul]        kočka - kočička

בָּצָל - בְּצַלְצָל [bacal - becalcal]        cibule - cibulka, šalotka

אָדוֹם - אֲדַמְדַם [adom - adamdam]        červený - načervenalý, bledě červený

קָטָן - קְטַנְטַן [katan - ktantan]        malý - maličký

Dále se zdrobněliny tvoří příponou וֹן [on] nebo ִית [it].

דוֹב - דוּבּוֹן [dov - dubon]        medvěd - medvídek

יֶלֶד - יַלְדוֹן [jeled - jaldon]        kluk - chlapeček

כַּף - כַּפִּית [kaf - kapit]        lžíce - lžička

כַּר - כָּרִית [kar - karit]        polštář - polštářek

U vlastních jmen se tvoří zdrobnělé podoby příponami ִי [i], ִיק [ik], ׳לֶה [le], ׳קֶה [ke], וּשׁ [uš]. Většinou dochází k nepravidelným změnám v základu slova.

רוּת

[rut]

רוּתִי

[ruti]

יִצְחַק

[jicchak]

אִיצִיק

[icik]

שְׁמוּאֵל

[šmu'el]

שׁמוּלִיק

[šmulik]

חָנָה

[chana]

חָנֶ׳לֶה

[chanele]

אָדָם

[adam]

אָדָמ׳קֶה

[adamke]

אֶייָל

[ejal]

אֶייָלוּשׁ

[ejaluš]

Table of Contents

1 Hebrejština

1.1 Vývojové fáze hebrejštiny

1.2 Moderní hebrejština

1.3 Hebrejské písmo

2 Hláskosloví

2.1 Souhlásky

2.2 Samohlásky

2.3 Dageš

2.4 Přízvuk

3 Pravopis

3.1 Zápis cizích slov

3.2 Zkratky

3.3 Interpunkce

4 Tvarosloví

4.1 Kořen slova

4.2 Vzor (miškal)

5 Podstatná jména

5.1 Rod podstatných jmen

5.2 Číslo

5.3 Určenost

5.4 Člen

5.5 Vyjádření pádů v hebrejštině

5.6 Smichut

5.7 Zdrobněliny