Národní identita

Dánové a jejich sousedé

Dánsko je skandinávská země, ale zas ne příliš skandinávská. Nemá půlnoční slunce, skokany na lyžích ani popásající se soby.

Lidé odjinud mají sklon vnímat všechny Skandinávce stejně, oni ale stejní nejsou. Norové jsou jako Skotové, otužilý horský lid. Švédové jsou Prusové severu; stojí zpříma, oblékají se podobně a dělají, co se jim řekne. Dánové jsou uvolněnější a dobráčtější. Rádi si sednou: zvyšuje to šanci, že si všichni uvidí z očí do očí.

Dánsko je skandinávská země, ale zas ne příliš skandinávská.

Rozdíly mezi těmito třemi národy nejlépe pochopíme, když vezmeme v úvahu, kteří spisovatele z každé země se nejvíce proslavili: Ibsen za Norsko, Strindberg za Švédsko a Hans Christian Andersen za Dánsko.

Odrážejí se také v přístupu k alkoholu. V Dánsku je alkohol volně dostupný a relativně levný. V Norsku a Švédsku je alkohol drahý a prodej je pod státní kontrolou; povolení je nutné nejen k prodeji alkoholu, ale i k jeho nákupu. To je dobrá zpráva pro kodaňské bary, které s chutí prodávají dánskou ohnivou vodu žíznivým Švédům a Norům na flámech. Žádný švédský politik by se nikdy neukázal s pivem v ruce, ale Dánové jsou rádi, když vidí dánské politiky, kteří pivo nejen drží, ale i pijí – i když jen neradi zatáhnou účet, pokud právě nemají „úřední hodiny“.

Dánové na své sousedy nahlížejí jako na členy rodiny. Dánsko je jako malá sestřička, jejíž postoj k zábavě okolí občas šokuje. Ostatní skandinávské země samozřejmě bere jako bratry. Finsko je bratr náladový, nepředvídatelný a snad i trochu autistický. Norsko je Dánskem považováno za rovnocenné, možná mu i trochu závidí ropné bohatství, přírodní krásy a exkluzivitu. Švédsko je nudný starší bratr, který si myslí, že ví všechno nejlíp, je dobře oblečený, dobře vychovaný a nesnesitelně politicky korektní. Ve srovnání s Dánskem však Švédsko nabízí nižší daně, levnější bydlení a luxusní auta za hubičku. Mladší Dánové chovají ke Švédům tajný obdiv, který se snaží skrývat.

Dánové na své sousedy nahlížejí jako na členy rodiny.

Švédský venkov je také předmětem obdivu a mnoho Dánů tráví ve Švédsku dovolenou. Nemohou se však zbavit pocitu, že Švédové si svou nádhernou krajinu jaksi nezaslouží. V dánských očích je Švédsko kulturní a lidská poušť. Na všechno jsou pravidla, a když chcete zaplatit rundu, musíte si na ni pomalu vzít druhou hypotéku. V obou zemích se platí pokuta, když váš pes vykoná potřebu na chodník, ale ve Švédsku vás opravdu chytí.

Dánové se opravdu snaží mít rádi Němce, ale je velice těžké nekousnout ruku, která je živí. Jsou přesvědčeni, že Němci se snaží ovládnout Evropu, mazaně převlečení za turisty. Velmi se obávají, že pølse tyskere („klobásoví Němčouři“) koupí Jutsko, jakmile se jim naskytne příležitost, a promění ho ve windsurfingové středisko. Němci pravidelně usínají na svých plachetnicích a ze Severního moře je musí na půli cesty do Grimsby vylovit nekonečně trpělivá dánská letecká záchranná služba. Všechny letní chaty se pronajímají Němcům, existují dokonce i německá vydání místních novin a Legoland, jehož součástí je i malý model části údolí Rýna, je po okraj plný Němců odhodlaných si užívat. Němci jsou ovšem přijatelnější, pokud nakupují spoustu dánských výrobků. Částečně se jim také odpouští jejich němectví, pokud ve svých podnicích zaměstnávají Dány.

Dánové si myslí, že oplývají všemi přednostmi svých sousedů a nemají žádnou z jejich neřestí.

Inflace v Dánsku je zanedbatelná, ekonomika je silná a technologický rozvoj dosahuje špičkové světové úrovně – to není špatné na zemi s populací, jakou má třeba jižní Londýn. Dánové tento úspěch připisují tomu, že mají všechny přednosti svých sousedů a žádnou z jejich neřestí. Sdílejí systematičnost a pečlivost Němců a rovnostářství a vyrovnanost Švédů. Odhodili lopotnou, zaraženou německou představivost (nebo spíš její nedostatek) a pochmurné švédské pedantství, které kazí zábavu. To, co zbylo, tvoří jedinečnou směs svědomitosti a neformálnosti, díky níž si Dánové při návratu z cest do zámoří vydechnou úlevou.

Vlajka vzhůru letí

Dánové svou vlajku vyvěšují hrdě. Stačí, aby zahlédli červeno-bílou Dannebrog proti jasné modré obloze, a derou se jim slzy do očí. Obyvatelé venkova mají vlastní vlajkový stožár neomylně přímo uprostřed zahrady. Lidé z měst si pronajímají pozemky, kde spolu se stožárem zasadí ještě širokolistou petrželku. Na ledničce mají seznam dní, kdy se „můžou vyřádit“ – státní svátky, slavnosti, státní návštěvy, vlastní narozeniny, výročí aj. – a při místních „oslavách“ vlajky lemují hlavní ulici, aby všem připomněly, že místní obchody tu noc mají dlouho otevřeno.

Dánové, kteří nemohou vyvěsit vlajku venku, mají o svátcích malé vlajky jako ozdobu na stolech.

Dánové, kteří nemohou vyvěsit vlajku venku, mají o svátcích malé vlajky jako ozdobu na stolech a vlaječky vlají i na špejlích v koktejlech. Vlajku užívají k propagaci svého zboží obchody i inzerenti a dánští fotbaloví fanoušci byli vůbec prvními, kdo si namaloval národní vlajku na tváře.

Na tomto nacionalismu není nic hrozivého. Dánové jako národ nejsou pro nikoho hrozbou už stovky let.

Jak vidí ostatní

Drsný individualismus americké společnosti je v rozporu s důležitostí, kterou Dánové přikládají sociální soudržnosti. Američany v zásadě považují za spojence a jejich vědecký výzkum obdivují, ale pokud se poměry blíží nepřijatelné úrovni, například když dánské děti pojídají příliš mnoho rychlého občerstvení, objeví se ve zprávách jakýsi neurčitý dánský akademik, který prohlašuje, že Dánsko se řítí do amerikansk tilstand (amerického stavu).

Drsný individualismus americké společnosti je v rozporu s důležitostí, kterou Dánové přikládají sociální soudržnosti.

Britové jsou posedlí společenskými třídami a společenskými hodnotami z dob Dickense a tento pohled ještě posilují kostýmní televizní seriály. Dánové však milují anglický jazyk, anglickou pop music a ligový fotbal. Němce přehnaně kritizují a Švédy zase litují, ale když dojde na Angličany, jsou Dánové andělsky trpěliví a tolerantní. Šaškárny opilých anglických fotbalových fanoušků se setkávají s chápavými úsměvy. Pohled na opilého anglického fanouška, který loká pivo z řitního otvoru velkého nafukovacího gumového prasete, nezpůsobí víc než zavrtění hlavou. Němce nebo Švéda by rovnou zatkli a dostal by mastnou pokutu.

Dánové mohou jiným národům opravdu závidět jen dvě věci: teplé zimy a krásný jazyk.

Dánové jsou přesvědčeni, že možná nedosáhli dokonalé společnosti, ale mají k ní blíž než většina ostatních národů. Dánové mohou jiným národům opravdu závidět jen dvě věci: teplé zimy a krásný jazyk.

Jak vidí sami sebe

Efektivní, ekologicky uvědomělí a štědří k těm méně šťastným za hranicemi jejich státu – tak se vidí většina Dánů. Za tímto idylickým popisem však číhá dánský skattefar (daňový taťka), který má větší moc než Velký bratr George Orwella.

Značně vysoké daně potřebné k financování rozbujelého systému sociálního zabezpečení ještě zvyšují narůstající rozdíly mezi těmi, kdo pracují, a těmi, kdo nepracují. Při pohledu pod povrch zjistíte, že Dánové sami sebe vnímají hodně odlišně. Jeden extrém představují dánští živnostníci, kteří se považují za bojovníky za svobodu spoutané okovy státu, jenž do všeho zasahuje. Hodiny papírování navíc pro ně znamenají, že pracovní den se často protáhne až do noci, a „práce načerno“ (melouchaření) je národním sportem. Druhým extrémem je pak stále více nepracujících Dánů, již pobírají jednu z nejvyšších podpor v nezaměstnanosti v Evropě. Většina pracujících se pohybuje v utopickém světě někde mezi oběma krajnostmi.

Výše daní možná vysvětluje, proč Dánové tak milují výhodné nákupy. Smlouvání není neobvyklé a běžně narazíte na improvizované bleší trhy. Oblíbené jsou také nepeněžní transakce. „Natřu vám okna, když mi aktualizujete webové stránky“ (Kodaň). „Vyměním prase za váš přívěs“ (Jutsko). Je to další způsob, jak vzít na hůl berní úřad.

Dánové vědí se stoprocentní jistotou, že Dánsko je nejlepší země na světě.

S výjimkou daní Dánové vědí se stoprocentní jistotou, že Dánsko je nejlepší země na světě. Hádat se o této neměnné pravdě je důkazem duševní lability. Dánsko soustavně zaujímá přední místo ve zprávách OSN o světovém štěstí – což je skutečnost, která překvapuje pouze Nedány. Dánové v hloubi duše věří, že být Dánem je výsada, která činí člověka výjimečným. Říká se, že jestli je Skandinávie mísou rýžového pudinku, je Dánsko smørhul – jamka uprostřed plná zlatavého rozpuštěného másla. Zeptejte se však proč, a pravděpodobně nebudou schopni vyjmenovat dostatek pozitivních přídavných jmen, aby vás přesvědčili. Věty s více než dvěma takovými slovy vyvolají v Dánech vrozený „protivychloubačný“ filtr. K pozitivním výrazům mladé generace, které znamenají něco jako „cool“, patří fedt (tlustý) a sej (tuhý), přičemž obojí lze aplikovat i na slaninu.

Životním posláním Dánů je pomoci zbytku světa zjistit, jak báječné Dánsko je.

Životním posláním Dánů je pomoci zbytku světa zjistit, jak báječné Dánsko je. Dánům je líto všech ubohých duší, které nejsou z Dánska, nikdy jejich stát nenavštívily nebo žijí v pohanské nevědomosti o této zemi mléka a strdí. Dokonce i jejich nejbližší sousedé zůstávají v temnotě. Například snahy o přejmenování nedalekého švédského regionu Skåne na „Velkou Kodaň“ (což by mohlo rozšířit dánské hlavní město a zároveň přinést této části Švédska ekonomický užitek) se dosud setkaly s odporem. A jelikož nemohou sami sebe přimět k tomu, aby se chlubili, jaké mají fantastické štěstí, vynakládají v mezičase nezměrné množství času a energie, aby přivedli k prozření alespoň ostatní.

Jak vidí sebe navzájem

I v tak malé zemi, jakou je Dánsko, existují výrazné regionální rozdíly. Lidé z Kodaně se halasně vychloubají, jak nerozumí některým zemitějším místním akcentům v Jutsku, a cesta do těchto končin pro ně nevěstí nic dobrého. V Jutsku podle nich žije spousta zamračených, svalnatých balíků, kteří se jen třesou, aby těm městským hejskům ukázali, kam patří. Lidé z Jutska jsou prý také mistry úsporného vyjadřování. Obecně se věří, že v Jutsku lidé málokdy řeknou něco vyloženě pozitivního, například na otázku, jestli chtějí kávu, neřeknou „ano“, ale „neřekl bych, že ne“.

Jak je vidí ostatní