Ideální trasy pro…

Milovníky architektury

Obdivujte minaret mešity Kutubíja z 12. století (trasa 1), nechte se oslnit nádhernou budovou madrasy Ibn Júsufa (trasa 2) a ztraťte se v labyrintu paláce El Bahia (trasa 4).

Příznivce výtvarného umění

Poznejte historii města v marrákešském muzeu (trasa 2), navštivte výstavy v muzeu Dar Si Said a Maison Tiskiwin (trasa 4) a nechte se oslnit uměním v islámském stylu v parku Majorelle (trasa 7).

Rodiny s dětmi

Kromě večerní zábavy na náměstí Jemaa el-Fna (trasa 1) si děti mohou užít třeba jízdu na velbloudu v palmovém háji Palmeraie (trasa 7) nebo výlet v kočáru taženém koňmi (trasa 9).

Zájemce o krásné výhledy

Podívejte se na náměstí Jemaa el-Fna z ptačí perspektivy (trasa 1), sledujte západ slunce z paláce El Badi (trasa 5) a obdivujte dramatickou scenerii průsmyků Vysokého Atlasu (trasy 12, 13 a 14).

Obdivovatele zeleně

Marrákeš je proslulý svými zahradami, od velké sultánské zahrady Menara (trasa 8) až po kouzelný park Majorelle (trasa 7) a svěží areál hotelu La Mamounia (trasa 8).

Blázny do nakupování

Severně od Jemaa el-Fna se rozkládají pověstná marrákešská tržiště súky (trasa 2). Elegantní butiky najdete ve čtvrti Mouassine (trasa 3), můžete se také projít po rue de la Liberté v Guelizu (trasa 6).

Outdoorové nadšence

Projeďte se na koni nebo si zahrajte golf v Palmeraie (trasa 7), zkuste jízdu na čtyřkolkách, kiteboarding a surfování v Essaouiře (trasa 10) nebo se vydejte na nejvyšší horu severní Afriky Džabal Tubkal (trasa 12).

Znavené cestovatele

Uvolněte se masáží a očistou v přepychových lázních Marrákeše (trasa 5) nebo si odpočiňte u bazénu na pláži Nikki v Palmeraie (trasa 7).

Úvod

Úvod do marrákešského místopisu, zvyků a kultury. Zajímavé informace o zdejší gastronomii a historii. Tipy, jak si počínat při jednání s místními.

Place des Epices

Objevte Marrákeš

Navzdory neustávající modernizaci města a přílivu turistů má Marrákeš stále co nabídnout. Pokud hledáte autentický zážitek zachycující tu pravou atmosféru Maroka – státu, který leží mezi pouští a horami a mísí se v něm prastaré africké a arabské kultury –, pak je to místo právě pro vás.

Propadnout kouzlu tohoto rozmanitého města je snadné. Cestování v Maroku je velmi dostupné a celoročně slunečné počasí umožňuje přístup do všech částí země. Například i do pohoří Vysoký Atlas tvořeného fascinující kombinací zasněžených horských vrcholů a přiléhající saharské pouště.

Historický vývoj

Marrákeš červeně září na planině Haouz, obklopený palmami a olivovými hájky, z jihu chráněný pohořím Vysokého Atlasu. Město bylo založeno nejspíš v roce 1062 berberskou dynastií Almorávidů na křižovatce významných obchodních cest. Potkávali se zde obchodníci z různých kontinentů, kteří převáželi své zboží po moři i přes poušť. Pro obchodníky a kočovníky se Marrákeš stal prvním větším městem na sever od Sahary.

Rudé město

Původní zdi z vepřovic a jílu, postavené Almorávidy jako ochrana jejich osady, se staly základem pozdějšího opevnění. Hradby jsou dlouhé 16 km a dovnitř se dá vstoupit dvanácti branami zvanými bab. Marrákeš dostal svou přezdívku „Rudé město“ podle barvy jílu, který byl ke stavbě hradeb využíván a jehož barva v odpoledním slunci září do daleka.

Uvnitř hradeb se rozkládá medina (stará část města), bludiště úzkých uliček a derb – slepých uliček. V srdci mediny leží Jemaa el-Fna, velké, nepravidelně tvarované náměstí obklopené kavárnami, které se každou noc plní neuvěřitelně pestrou společností. Setkáte se tu s všemožnými umělci, zaříkávači hadů, lidovými vypravěči, akrobaty, prodavači vody a hudebníky Gnaoua, jejichž bubnování dokáže rozvířit noční vzduch hypnotizujícími rytmy subsaharské Afriky.

Na sever od náměstí se nachází podobně exotický trh. Barevné koberce a tkaniny se tyčí nakupené na velikých hromadách. K vidění jsou také kůže, řemeslně zpracované tradičními metodami, nebo výrobky uměleckých kovářů.

Na západ od mediny se rozkládá moderní část města, ville nouvelle, založená v roce 1912 a připomínající časy španělského a francouzského protektorátu. Rozdílnost mediny a ville nouvelle je do očí bijící. Medina je spletí úzkých a křivolakých uliček, kdežto nové město láká svými širokými upravenými bulváry. V samém srdci ville nouvelle stojí obchodní centrum Gueliz s moderními restauracemi. Na jihu s ním sousedí čtvrť Hivernage s obytnými domy a nejluxusnějšími hotely ve městě, jako například La Mamounia.

Hranicí mezi starou a novou částí města je mešita Kutubíja, vybudovaná dynastií Almohadů na přelomu 12. a 13. století. Minaret s bronzovou špicí nápadně ční nad městem, a slouží tak ve dne i v noci, kdy je osvícen, jako orientační bod. Odtud je to na náměstí place Abdel Moumen Ben Ali v samotném srdci Guelizu půl hodiny příjemnou procházkou po širokém bulváru avenue Mohammed V. Na náměstí se dá dojet i pravidelnou autobusovou linkou nebo taxíkem, který stojí zhruba 25 MAD.

Trasy mimo město

Až vás město omrzí, vyjeďte z něj ven směrem na severozápad. Vede odtud 600 km silnic až do Tangeru, nejsevernějšího marockého města. Pokud se vydáte na dlouhou cestu na jih, budete mít příležitost překonat jeden ze dvou průjezdných průsmyků Vysokého Atlasu. Tizi n’Tichka, první z nich, leží na cestě do Warzazátu; Tizi n’Test, druhý průsmyk, projedete na trase do Taroudantu a saharské pouště. Pokud jsou tyto horské silnice v důsledku hustého sněžení uzavřené, zůstává k dispozici méně dobrodružná, ale stále sjízdná cesta přes Imi n’Tanoute. Na jih od Marrákeše nejsou vybudovány žádné železniční trasy.

Prudký vzestup cestovního ruchu

Cestovní ruch v Marrákeši není nic nového. Už v roce 1938 si George Orwell stěžoval, že město je „absolutně zhýralé vinou davů turistů“. Město si však získalo i řadu fanoušků z prominentních vrstev. Oblíbili si ho například Winston Churchill, Yves Saint Laurent nebo Rolling Stones. To, co opravdu podpořilo rozkvět města, byl program trvalých investic a veřejných iniciativ. Díky němu město pookřálo a přibylo v něm parků, veřejných prostranství a kulturních institucí. Mezi nimi například Palais des Congrès, místo konání mnoha mezinárodních konferencí, nebo divadlo Théâtre Royal. Liberalizace majetkových zákonů na podporu zahraničních kupců také přilákala záplavu cizinců, kteří zde našli svůj domov. Nízkorozpočtové lety z Evropy dále přispěly k tomu, že se z oblíbené, ale nepříliš známé africké destinace stal turistický ráj. Novodobé iniciativy pokračují s výstavbou třetího letištního terminálu a velkolepou rekonstrukcí nejproslulejšího marockého hotelu La Mamounia.

Ubytování

Kapacita hotelů ve městě se od přelomu milénia masivně zvýšila. V oblasti Hivernage a Palmeraie vyrostly velké řetězce hotelů a v medině se zvýšil počet rijádů – tradičních hostinců s velkým centrálním dvorem. Mnoho z nich vlastní nebo spravují cizinci ze západních zemí. Město tyto přírůstky vstřebalo překvapivě dobře. Velké hotely jsou od sebe dostatečně daleko a často jsou obklopeny vlastními zahradami. Rijády jsou nenápadné a tvoří malé idylické vesmíry ukryté za vysokými zdmi, které jsou k nerozeznání od okolních budov.

Neustále se diskutuje o výhodách a nevýhodách přeměny mediny v novou luxusní čtvrť. Zdá se však vhodnější nechat staré město žít svým životem i přesto, že začalo mírně upadat. Původní místní rodiny Marrakshi se přestěhovaly do prostornějších nemovitostí v novém městě a o starší domy není tak velký zájem.

Práce

Marrákeš je přirozeným magnetem kmenů z Vysokého Atlasu, které se do města stahují ve snaze dosáhnout lepší životní úrovně. Mezi ostatními Maročany má však Marrákeš pověst města, kde je nutné opravdu dřít. Navzdory zdánlivé festivalové atmosféře je zde každodenní život považován za tvrdý. Lidé vstávají s rozedněním a pracují až do pozdních nočních hodin. Za zářným obrazem země proslulé elegantními rijády, připomínajícími Příběhy tisíce a jedné noci, však stojí střízlivé statistiky. Přibližně 21 % Maročanů (včetně 41 % žen) je negramotných a míra nezaměstnanosti se v současnosti pohybuje kolem 10 %. Na rozdíl od Casablancy a Rabatu má město k sofistikovanosti daleko a střední třída je zanedbatelně malá.

Královské konexe

Navzdory početné dělnické populaci byl Marrákeš dlouho oblíbeným odpočinkovým místem marocké královské rodiny. Zesnulý král Hassan II. (1929–99) zde strávil spoustu času (zejména na golfových hřištích). Také zde zahájil masivní investice a jeho syn Muhammad VI. na jeho práci navázal. Dynastie Alawitů, k níž oba patří, pochází z jihomarockého Tafilaltu – odlehlého, ale hustě osídleného údolí pod Atlasem. Královská rodina měla tendenci upřednostňovat „hlavní město jihu“ před kultivovanějšími městy na severu.

Rozsáhlý královský palác zabírá velkou část jižní poloviny mediny (i když Muhammad VI. postavil nový palác na rue Sidi Mimoun) a chodci jej musejí zdlouhavě obcházet. Velkou část severní poloviny mediny zaujímá palácový komplex Dar el Bacha, zvaný také Dar el Glaoui, kde sídlil marrákešský paša Thami el Glaoui. Byl proslulý jako kmenový náčelník, který se v první polovině 20. století stýkal s Francouzi.

Králův kult

Mnohé budovy otevřené veřejnosti – kanceláře, obchody, restaurace či kavárny – mají na zdi portrét Muhammada VI. I když už to není povinné, jak tomu za autokratického Hassana II. bývalo, lidé tím prokazují novému vládci a „Veliteli věrných“ obrovskou úctu. Tento titul se odvozuje od příbuznosti Alawitů s prorokem Mohamedem a je královou nejlepší obranou proti islámskému radikalismu.

Náboženství

Mezi islámskými zeměmi je Maroko navenek velmi tolerantní a pro Marrákeš to platí obzvlášť. Alkohol je povolen, ženy se oblékají, jak se jim zlíbí, a vládní cenzura se zdá být relativně benevolentní. Na jižním předměstí je dokonce noční klub Pasha. V Maroku můžete vidět extrémní chudobu a funguje zde daňový systém, který bohatým a velkým společnostem snižuje daně, ale přesto je těžké si představit, že by tvrdý islamismus zapustil v Marrákeši kořeny. Bohužel se zde v roce 2011 odehrál sebevražedný bombový útok, který zapříčinil smrt 17 lidí, většinou turistů. Kdo přesně útok spáchal a proč, zůstává nejasné.

Návštěvníci by navzdory odlehčené atmosféře neměli význam náboženství v zemi podceňovat. Liberalizaci tradičně orientovaných rodinných zákonů Muhammada VI., odvozených od tradičního práva šaría, se velká část společnosti urputně bránila. Také mešity všude ve městě jsou neustále plné. Když se nad Jemaa el-Fna při západu slunce ozve muezzinovo svolávání k modlitbě, hudebníci a baviči ztichnou a do mešit se odebírá překvapivě velké množství lidí.

Město zahrad

Navzdory tomu, že se město nachází na suché a kamenité pláni, kde i v zimě prší málo, je v Marrákeši mimořádně mnoho zeleně. Podzemní prameny daly život palmovému háji Palmeraie (obrovské oáze datlových palem u silnice na Casablancu) už před mnoha staletími. Vládnoucí dynastie jedna po druhé postupně objevovaly způsoby zavlažování a naučily se zásobit sady, olivové háje a palácové zahrady podzemní vodou. Do pohádkové botanické zahrady Le Jardin Secret se můžete uchýlit před ruchem a shonem (www.lejardinsecretmarrakech.com).

Britský spisovatel Osbert Sitwell nazval Marrákeš ve svém cestopisu Escape with Me! (1939) „ideálním africkým městem svěžího pažitu, chladných dlážděných paláců a citrusových hájů“. Příznivci zahradničení najdou v parku Majorelle spoustu zajímavostí. Mezi další botanické skvosty patří palác El Bahia, hotel La Mamounia a Cyber Parc, kde můžete vidět například sloupcovité kaktusy.

Městské hradby

Klepadlo ve tvaru ruky

Feudální země

Králova suverenita je každoročně zdůrazňována v aktu věrnosti, stovky let starém obřadu, při němž kmenoví náčelníci, náboženští vůdci a vysoce postavení úředníci slibují věrnost a poslušnost tak, že se ukloní a políbí panovníkovi ruku. V mnoha jiných monarchiích by se to mohlo zdát jako přežitek, ale v Maroku je to přesný odraz feudální povahy země. Navzdory modernizačním krokům Muhammada VI. zůstává od svého nástupu na trůn stále všemocný. Přestože je ve volbách více stran, král osobně jmenuje předsedu vlády, ministry a soudce. Je vrchním velitelem ozbrojených sil a jako „Velitel věrných“ také duchovním vůdcem.

Nakupování v súku

Cyber Parc, Gueliz

Při návštěvě Marrákeše si nenechte ujít...

Bloudění místním tržištěm. Ponořte se do klikatých uliček a následujte své instinkty. Nikde se do duše Marrákeše nevcítíte lépe než v labyrintu súku (viz str. 35).

Pití mátového čaje. Mátový čaj je klasický sladký marocký nápoj s nádechem trpkosti. Jeho pití představuje společenský rituál. Terasa v Café des Epices je perfektním místem, kde si můžete vychutnat skleničku čaje i rušné prostředí trhu (viz str. 39).

Ochutnávku tradičního tažínu. Pokrm servírovaný v typické nádobě ještě horký z trouby nabízí jedinečnou chuť marocké kuchyně. Recepty sahají od kyselých citrusů dochucených olivami až po jemné, pomalu vařené a dušené maso s vůní sušeného ovoce a mandlí (viz str. 15).

Návštěvu hammamu. Oddychněte si v marockém stylu při s návštěvě místních lázní. Smyjte prach města, vyčistěte si póry a pak si zajděte na pořádnou gommage od místního maséra (viz str. 24).

Prozkoumávání náměstí Jemaa el-Fna. Prožijte večer na jednom z největších veřejných prostranství na světě. Začněte večeří v některé z kaváren na náměstí a pak se proplétejte davem a vychutnávejte si nesčetné množství hudebníků, zaříkávačů hadů, vypravěčů a dalších umělců (viz str. 32).

Marrákešskou medinu. Udělejte si čas na prohlídku památek a paláců marrákešského starého města – od rozpadajícího se velkolepého paláce El Badi až po skryté hrobky Saadů (viz str. 49).

Pobyt v rijádu. Pobyt v rijádu v centru starého města je příležitostí užít si opulentní atmosféru, tvořenou kombinací místního života a luxusního ubytování (viz str. 100).

Prozkoumávání Guelizu. Čtvrť Gueliz pravděpodobně neznáte z pohlednic. Jedná se o pulzující srdce nového města. Odpoledne si projděte elegantní butiky a pak se vydejte do některého z mnoha kosmopolitních barů a restaurací (viz str. 54).

Jízdu po silnici do Ait-Benhaddou. Jeden z klasických výletů po Maroku mimo Marrákeš vede nahoru do Vysokého Atlasu, kolem odlehlých berberských vesnic a přes divoký průsmyk Tizi n’Tichka, než sestoupí do malebné vesnice Ait-Benhaddou (viz str. 86).

Park Majorelle

Opevněná vesnice Ait-Benhaddou

Podává se čaj

Užitečné tipy:

Předběhněte davy. Mnohé z hlavních atrakcí Marrákeše jsou během dne pravidelně přeplněné skupinami turistů. Vydejte se k nim buď hned ráno, nebo na konci dne.

Sledujte značení. Pokud se v medině ztratíte, hledejte na křižovatkách směrovky na Jemaa el-Fna nebo jinou významnou památku. Vyhnete se tak službám falešných průvodců, prodejců koberců nebo jiných šejdířů, kteří by se mohli snažit z vaší dočasné dezorientace něco vytěžit.

Bavte se při smlouvání. Smlouvání je společenská záležitost, nikoli souboj. Úsměv na tváři a přátelský přístup jsou účinnější než agresivní nátlak. Pokud si myslíte, že se vás někdo snaží oškubat, prostě odejděte.

Nikdy nesmlouvejte o něčem, co nemáte v úmyslu koupit. Nikdy nezačínejte se smlouváním a nenadhazujte cenu, pokud nejste připraveni zboží za tuto cenu také koupit. To by bylo považováno za vrchol špatných mravů.

Nenechte se zastrašit. Tlak ke koupi může být v Marrákeši někdy intenzivní – zvlášť v obchodě s koberci. Vy se však nedejte. I kdyby bylo pro vás osobně rozbaleno mnoho koberečků a vypili jste mnoho šálků mátového čaje – pokud nechcete nic koupit, prostě se postavte a odejděte.

Noste u sebe hotovost. Na marrákešských trzích nejsou bankomaty a karty jsou obvykle přijímány pouze při platbách velkých částek. Pokud máte v úmyslu nakupovat, ujistěte se, že máte před vstupem na trh dostatek hotovosti.

Udělejte si rezervaci. Navzdory neuvěřitelnému množství hotelů a restaurací v Marrákeši mohou být ta nejlepší místa rezervována na týdny, někdy i měsíce dopředu. Pokud máte zálusk na pobyt nebo jídlo v určitém podniku, rezervujte si svá místa co nejdříve.

Naučte se základní arabská slova a obraty. Arabština je obtížný jazyk a její marocká varianta ještě více. Slušností je zkusit ovládnout alespoň základní pozdravy a fráze.

Fotografujte s rozmyslem. Nestrkejte svůj fotoaparát nebo telefon lidem do obličeje jenom proto, že si myslíte, že se budou fotit rádi. Před pořízením fotografií vždy požádejte o svolení a uvědomte si, že někteří „fotomodelové“, například prodejci vody na Jemaa el-Fna, mohou očekávat, že jim za focení dáte alespoň malý obnos.

Předem se dohodněte na ceně. Nikdy nenastupujte do taxíku nebo calèche, aniž byste předem souhlasili s cenou. Doporučujeme také domluvit si předem cenu s průvodcem po městě.

Budťe opatrní. I ve staré čtvrti si dávejte pozor na šílené motorkáře, kteří se řítí davem bezohlednou rychlostí. Všímejte si svého okolí.

Tradiční restaurace

Příprava jídla v tažínových hrncích

Stravování

V Marrákeši narazíte na restaurace na každém kroku. Nabízejí obrovské množství pokrmů místní i mezinárodní kuchyně. Najdete zde desítky špičkových míst, kde si můžete dát to nejlepší z proslulé marocké kuchyně.

Pryč jsou doby, kdy se v Marrákeši na večeři chodilo buď do staré klasické francouzské restaurace v Guelizu, nebo na couscous royale do poloprázdných neútulných podniků v medině. Nyní si můžete vychutnat také italské, španělské, japonské, indické, thajské a různé jiné pokrmy ve stylovém prostředí. Do města se přistěhovali špičkoví kuchaři – například držitel michelinské hvězdy Fabrice Vulin z Dar Ennasim.

Marocká kuchyně

Mezinárodní zájem o marocké pokrmy je vynesl z jejich domoviny do kuchyní některých velmi sofistikovaných restaurací. Tato jídla bývají spojována s jinými (zejména francouzskými) vlivy, a vznikají tak vzrušující nové chutě. Kořeněné maso, ovoce a zelenina a kvalitní čerstvé ryby z Essaouiry a Agádíru dělají z Marrákeše zajímavé místo pro kuchaře a gurmány. Několik podnikavých rijádů a hotelů se totiž kromě obvyklého programu, jako jsou výlety, specializuje také na lekce vaření marocké kuchyně. Mezi nejlépe hodnocené patří La Maison Arabe nedaleko Bab Doukkala.

Jídlo na ulici

Marocká rozkoš z jídla je patrná také na množství občerstvení nabízeného na rozích ulic nebo roznášeného početnou armádou prodejců. Kotlíky hlemýžďů v kmínové kořalce (zkuste Jemaa el-Fna nebo place des Epices), pánve čerstvě vyrobených tortil, tácy měkkých pocukrovaných koblih sfenj, novinové kornouty naplněné čerstvě praženými ořechy nebo ručně vyráběné bramborové křupky (často smažené v oleji v odřezaném kusu kovového barelu), to je jen několik z labužnických tipů v medině.

Vše je krásně vystaveno, od hor z oliv a barevného koření na trzích až po špízy z čerstvého grilovaného jehněčího rozloženého na palmových listech.

Nejběžnější pokrmy

Dříve všudypřítomný kuskus se z restaurací poněkud vytratil a nahradil ho proslulý tažín. V marockých domácnostech však kuskus zůstává favoritem, zejména při tradičním pátečním obědě, který se podává po modlitbách v mešitě.

Kuskus a tažín

Kuskus je obvykle doplněn dušeným kuřecím nebo jehněčím masem, cizrnou, cuketou, tuřínem, rajčaty a mrkví a zapíjen sklenicí štiplavě chutnajícího kyselého mléka laban.

Tažín je chutný dušený pokrm podávaný v typických nádobách s kuželovitými poklicemi. Dělá se v mnoha lahodných kombinacích a je tím pravým pokladem marocké kuchyně. Často kombinuje sladkou a pikantní chuť (nebo pikantní a kyselou). Častou variantou je hovězí s kdoulemi, jehněčí s datlemi a meruňkami nebo hovězí s mandlemi a celými vejci natvrdo. Jedním z nejčastějších tažínů je kuřecí s citrony a olivami djej maqalli.

Maso se vždy vaří pomalu v silných plátcích nebo na kosti a podává se na velkém plochém podnose umístěném uprostřed stolu, ze kterého si pak všichni berou. Pochutiny z oliv, nakrájené a osolené okurky, pražený lilek s česnekem, citronem a olivovým olejem a různé saláty se podávají jako příloha spolu s teplým chlebem pita.

Pastilla

O něco výjimečnější (a náročnější na přípravu) je masový koláč pastilla. Tento pokrm se skládá z vrstveného těsta warkha a tence naklepaných prsíček z holoubat, smíchaných se šafránem, vejcem, kořením a mandlemi. Maso z holoubat bývá nahrazeno snadno dostupným kuřecím a koláč, ač ve své podstatě slaný, se na konci pocukruje. Je považován za slavnostní jídlo. Na dobrou pastillu si zajděte do exkluzivnější restaurace – v průměrné restauraci byste nemuseli být spokojeni.

Sladkosti

Doma Maročané jídlo obvykle zakončují ovocem, mátovým čajem a domácími sladkostmi. Ty bývají vyrobeny z filo těsta a doplněny medem, datlemi, fíky, mandlemi nebo pistáciemi. I čokoláda je oblíbená. Nejčastější jsou „gazelí rohy“ – půlměsíce ze sladkého těsta plněné mandlemi a semolinou. Obyčejný slazený jogurt, často domácí, nebo ricotta smíchaná s medem a sezamem jsou další varianty dezertu. Kupované pečivo v evropském stylu s polevou nebo plněné krémem je doménou oslav a výjimečných příležitostí.

Marocké menu

Vybrali jsme pro vás ta nejběžnější marocká jídla:

Bessara: boby rozmačkané s paprikou, kmínem, olejem, česnekem a olivovým olejem.

Briouats: lahodné smažené taštičky z těsta warkha plněné mletým jehněčím a bylinkami, sýrem nebo vejcem.

Brochettes: jehněčí, kuřecí, hovězí maso nebo játra grilovaná na špízech na dřevěném uhlí. Stánky se špízy jsou všude včetně hlavních cest. I některé restaurace mají svůj gril a nabízejí špízy merguez, kefta a jehněčí.

Couscous: kuskus, pšeničná krupice. Marockým národním jídlem je dušené maso, zelenina a cizrna podávaná na horkém kuskusu. Existuje i rybí a zeleninový kuskus. Mezi dva nejoblíbenější druhy patří kuskus se sedmi druhy zeleniny a kuskus se zkaramelizovanou cibulí, rozinkami a cizrnou.

Douara: chutný pokrm z marinovaných jehněčích drštěk, jater a srdce. Často se připravuje po festivalu Aid el Kebir, kdy každá rodina kupuje a poráží jehně.

Harira: marocká polévka z jehněčího, hovězího, čočky, cizrny a zeleniny, někdy se přidávají nudle. Bývá kořeněná skořicí, zázvorem, kajenským pepřem, kurkumou a koriandrem.

Harissa: pikantní pasta z červeného pepře, často podávaná s grilovaným masem.

Hergma: telecí nožičky. Na tuto pochoutku se specializuje dokonce několik stánků na Jemaa el-Fna.

Hout/samek: arabské názvy ryb. Např. tagine bel hout je rybí tažín, ale na menu jsou ryby a korýši obvykle uvedeny ve francouzštině: thon (tuňák), loup de mer (mořský okoun), rouget (parmice), dorade (pražma královská), merlan (treska), homard (humr) a crevettes (krevety). Ke zvýraznění chuti masa bílých ryb se někdy používá pikantní marináda chermoula.

Kefta: masové kuličky ochucené koriandrem a kmínem a často podávané se smaženým vejcem a pastou harissa. K dostání jsou skoro všude a vždycky jsou výborné.

Khobz: chléb – narazíte na dvě varianty: francouzský, nebo malé, ploché celozrnné bochánky.

Laban: kysané mléko štiplavé chuti, tradičně se podává s kuskusem.

Mechoui: sváteční pokrm z rožněného jehněčího masa. Často se servíruje při příležitosti orientálních zábav.

Merguez: kořeněné jehněčí nebo hovězí párky, někdy podávané se smaženými vejci nebo jako součást grilované směsi s kopečkem pasty harissa.

Pastilla: masový koláč (tradičně plněný holubím masem, ale občas bývá i s rybou nebo kuřecím) z listového těsta warkha a posypaný cukrem.

Samek: toto slovo, podobně jako hout, znamená „ryba“.

Tažín: název označuje varnou nádobu i pokrm v ní připravený. Většinou je to pomalu dušené maso se zeleninou a kořením. Oblíbené varianty jsou kuře s citronem a olivami, hovězí se švestkami a mandlemi nebo jehněčí s datlemi a meruňkami.

Nápoje

Čaj

Popíjení čaje je v Maroku považováno za hluboko zakořeněnou zvyklost. Čaj z čerstvé máty se vaří ve výrazných stříbřitě zbarvených čajových konvicích a dochucuje se cukrem. Nalévá se do jemných sklenic, často z výšky, aby se horká tekutina zchladila a provzdušnila. Mátový čaj (thé à la menthe) je osvěžující v kteroukoli denní dobu a působí také jako digestiv.

Džus

Prodejci pomerančového džusu na náměstí Jemaa el-Fna jsou součástí zdejšího koloritu stejně jako akrobati a zaříkávači hadů. Porce čerstvého džusu u nich stojí okolo 40 MAD – jen čtvrtinu toho, co by stál v některé z přilehlých kaváren. Čerstvé jablečné, hruškové, banánové, mandlové, a dokonce avokádové šťávy (poslední dvě bývají slazené a naředěné mlékem) jsou k dostání celou sezonu. Cukr se často přidává do nápojů automaticky, takže pokud ho nechcete, řekněte to předem. U některých je však třeba podotknout, že jim špetka cukru pomůže.

Alkoholické nápoje

Grilované jehněčí

Ramadánové speciality

Mátový čaj