1  Abeceda a výslovnost

1.1  Výslovnost švédské abecedy

a

[A:]

i

[i:]

q

[k\puf:]

y

[y:]

b

[be:]

j

[ji:]

r

[Hr:]

z

['s\pel:ta]

c

[se:]

k

[ko:]

s

[es:]

å

[o:]

d

[de:]

l

[el:]

t

[te:]

ä

[\pel:]

e

[e:]

m

[em:]

u

[\puf:]

ö

[\poh:]

f

[ef:]

n

[en:]

v

[ve:]

g

[ge:]

o

[u:]

w

['dub:Elve:]

h

[ho:]

p

[pe:]

x

[eks]

1.2  Hlásky

Samohlásky

Ve švédštině existují tyto samohlásky (vokaler): a, e, i, o, u, y, å [o:], ä [\pel:], ö [\poh:].

Dvojhlásky se ve švédštině vyskytují pouze v regionálních dialektech (hojně např. v jihošvédském kraji Skåne), ve spisovné řeči by se však neměly objevovat.

Přestože švédština disponuje devíti samohláskami, existuje několik způsobů, jak každou z nich vyslovit. Je nutné umět tato základní pravidla výslovnosti rozlišovat, protože výslovnost může často měnit význam jednotlivých slov.

Výslednou podobu samohlásky ovlivňují následující faktory:

délka

krátké a dlouhé

zaokrouhlenost

zaokrouhlené a nezaokrouhlené

otevřenost

otevřené a uzavřené

poloha jazyka

přední a zadní

1.2.1  Výslovnost samohlásek

Švédština má více samohlásek než čeština a jejich výslovnost je od ní mnohdy odlišná. V přízvučných slabikách se vyslovují následovně:

zápis

dlouze

krátce

a

[A:] bad

[a] hand

e

[e:] resa

[e] nej

i

[i:] skriva

[i] frisk

o

[u:] rolig

[u] blomma

o

[o:] sova

[o] pojke

u

[\puf:] nu

[\pol] burk

y

[y:] flyga

[y] rygg

å

[o:] tåg

[o] påsk

ä

[\pel:] väder

[\pel] häst

ä

[H:] här

[H] färg

ö

[\poh:] röd

[\poh] kött

ö

[\pou:] göra

[\pou] dörr

Přepis výslovnosti švédských samohlásek

Použité speciální znaky vyslovujeme takto:

[A:]

oproti českému se vyslovuje více vzadu

[a]

je podobné českému krátkému a

[e:]

oproti českému se vyslovuje měkčeji a zúženě

[e]

je jako české e, v nepřízvučné slabice se jeho výslovnost redukuje na [E] - např. förare, v dlouhé variantě je třeba nepatrně použít i souhlásky j, např. heter

[i:]

vyslovuje se mnohem měkčeji a zúženě

[i]

podobá se českému i

[u:]

vyslovuje se jako české ú

[u]

vyslovuje se jako české krátké u

[\puf:]

výrazně se zaokrouhlují rty a vyslovujeme jako hlásku mezi českým u a y

[\pol]

krátká varianta [\puf:]  - rty jsou zaokrouhlené, vyslovuje se polozavřeně

[y:]

rty jsou stažené, ale špulí se ven, vyslovujeme české y, konec dlouhé varianty mírně sklouzává k j

[y]

opět stažené rty, které se špulí směrem ven

[o:]

švédská samohláska å se vyslovuje jako české ó , ale s více zaokrouhlenými rty

[\pel]

jako české e , ale je poněkud otevřenější a širší

[H]

ve slovech se objevuje před souhláskou r, oproti [\pel:]  se vyslovuje ještě otevřeněji

[\poh]

zaokrouhlené ö podobné německému, ovšem otevřenější, rty nastavíme na o a vyslovíme e

[\pou]

ve slovech se objevuje před souhláskou r, oproti [\poh]  se vyslovuje ještě otevřeněji

Hlásku, za kterou stojí [:], vyslovujeme dlouze.

1.2.2  Výslovnost souhlásek

Také švédské souhlásky (konsonanter) se často vyslovují zcela jinak než souhlásky české. Zvláštní pozornost je třeba věnovat tomu, jak se souhlásky seskupují kolem sebe, resp. s jakými dalšími souhláskami „sousedí“. To se týká souhlásek nejen v rámci jednoho slova, ale i u slov bezprostředně po sobě jdoucích - např. rs se vyslovuje jako [\psd] ve slovech kurs, ale i ve větě Jag har skrivit.

Podle okolí hlásky se totiž může měnit výslovnost slova a dochází k tzv. asimilaci neboli splynutí několika souhlásek v jednu hlásku. V samotném slově je toto splynutí hlásek povinností, ne však mezi slovy ve větě. Pomíjení těchto pravidel může vést k zaměňování významu slov či nedorozuměním.

zápis

výslovnost

příklady

c

[k]

před a, o, u, souhláskami café, cricket, camping

c

[s]

před e, i, y, ä, ö citron, cykel, medicin

ch

[\phd]

v cizích slovech charm, choklad

dj

[j]

djur, djup, djävel

g

[g]

před a, o, u, å, na konci slov gatan, gå, bolag

g

[j]

pred e, i, y, ä, ö gäst, göra, Sverige

gj

[j]

gjuta, gjorde

gn

[Nn]

vagn, ugn, regn, Ragnar

hj

[j]

hjälp, hjärta, hjälm

k

[k]

před a, o, u, å, souhláskami konst, skapa, kung, výjimka: kissa

k

[\pch]

před e, i, y, ä, ö kyrka, kärlek, köpa, kyssa, kilometer

kj

[\pch]

kjol

lj

[j]

ljud, ljuga, ljus

lg

[lj]

v koncovce älg, helg

ng

[N]

länge, sång, restaurang

qu

[kv]

Lundquist, Enquist

rg

[rj]

v koncovce färg, berg, arg

rs

[\psd]

kurs, mars, förslag

rd

[\pdd]

bord, mord, störda, hörda

rl

[\plb]

pärlor, härlig

rn

[\pnf]

barn, gärna, korn, hörna

rt

[\ptc]

sport, sort, bort, snart

r

[r] nebo [\pRc]

rik, radio, redan

sch

[\phd]

schack, schampo, schal

sj

[\phd]

sju, sjö, själv

sk

[\phd]

před e, i, y, ä, ö sked, skicka, skön

sk

[sk]

před a, o, u, å Skåne, skola, svenska

skj

[\phd]

skjorta, skjuta

stj

[\phd]

stjärna, stjäla

sion

[\phdu:n]

v cizích slovech recension, diskussion, expansion

tion

[\phdu:n]

v cizích slovech lektion, variation, station

tj

[\pch]

tjeckiska, tjugo, tjänst

w

[v]

Wilma, Wilhelm

x

[ks]

lyx, xenofobi, xylofon

z

[s]

zenit, zoolog, zon

Přepis výslovnosti švédských souhlásek

[\phd]

jedná se o tzv. sje-ljudet, který je typický pro švédštinu - výslovnost se liší regionálně. Na jihu Švédska se vyslovuje spíš jako české ch, na severu jako české š, ve středním Švédsku na počátku slova spíš jako ch, na konci slova spíš š, např. själv [x\pell:v], kanske [kan:Se]

[N]

nosové n, vyslovuje se jako n s pouhým náznakem g na konci, přibližně jako ve slovech maminka, polínko

[\pch]

hláska podobná českému č , ale vyslovuje se měkčeji

[\psd]

souhláska r je ve slově významně oslabena, téměř se nevyslovuje, výslovnost se blíží českému š

[\pdd], [\plb], [\pnf], [\ptc]

retroflexní souhlásky se vyslovují bez r  - to splyne s následující souhláskou a zdůrazní se tím způsobem, že se špička jazyka umístí na přední tvrdé patro

Pokud se v přízvučné slabice objevují souhlásky k, p, t, pak se vyslovují s přídechem (aspirace).

tankar, kaka, tar, par, tack

Znělá souhláska ztrácí často znělost, pokud stojí vedle souhlásky neznělé.

snabbtåg, lagt, stavkyrka

Znělé souhlásky stojící na koncích slov si však svou znělost zachovávají.

brev, korv, bröd, dekad

1.3  Přízvuk

Ve švédštině rozlišujeme přízvuk slovní (ordbetoning) a větný (satsbetoning).

Slovní přízvuk

Ve většině švédských slov domácího původu je přízvuk na první slabice.

kyrka        kostel, církev

leva        žít

långsam        pomalý

fråga        ptát se

fönster        okno

tisdag        úterý

Výjimkou jsou slova s nepřízvučnými předponami be- a för-, které mají přízvuk na druhé slabice.

bejaka        přitakat

befria        osvobodit

behöva        potřebovat

förbjuda        zakázat

fördriva        zahnat

förneka        popírat

Přízvuk na předposlední či poslední slabice se objevuje u slov přejatých.

parfymeri        parfumerie

bageri        pekárna

konditori        cukrárna

medicin        medicína

juridik        práva

centrum        centrum, střed

Slovo může mít i dva přízvuky - hlavní (1. přízvuk) a vedlejší (2. přízvuk). Typický je pro složeniny a slova s přízvučnými předponami (miss-, till-, jätte-...) a přízvučnými příponami (-lek, -skap, -het...).

jättestor        strašně velký

missförstånd        nedorozumění

efterrätt        moučník

sköterska        pečovatelka

storlek        velikost

visshet        moudrost

Některá slova, která mají stejnou formu, mohou mít přízvuk na různých slabikách a podle toho také mít jiný význam. Proto je žádoucí vyslovovat je se správným přízvukem. Např.:

fasan        bažant

fasan        hrůza, děs

Japan        Japonsko

japan        Japonec

banan        dráha

banan        banán

Persien        Persie

persienn        žaluzie

Větný přízvuk

Větný přízvuk (satsbetoning) je ve švédštině velmi důležitý. Typickým jevem ve švédských větách je pravidelné střídání přízvučných a nepřízvučných slabik.

Přízvučné slovní druhy jsou téměř vždy:

*  podstatná jména

*  přídavná jména

*  plnovýznamová slovesa

*  číslovky

*  částice, které jsou součástí frázových sloves

*  příslovečná určení místa, času, způsobu

*  ukazovací zájmena

Nepřízvučné slovní druhy jsou ve větě velmi často:

*  zájmena

*  pomocná slovesa

*  spojky

*  členy

*  větná příslovce

Záleží ovšem také na tom, které informace chceme ve svém projevu zdůraznit.

Hans föräldrar har en söt hundvalp.        Jeho rodiče mají roztomilé štěně.

Olles föräldrar har en söt hundvalp.        Ollovi rodiče mají roztomilé štěně.

Olles föräldrar har en söt hundvalp som heter Simon.        Ollovi rodiče mají roztomilé štěně, které se jmenuje Simon.

1.4  Délka slabik

Pokud umíme rozlišit, která slabika je přízvučná, pak můžeme mít jistotu, že tato slabika bude dlouhá. Na rozdíl od češtiny však tuto délku s sebou nemusí nést pouze samohláska, ale také souhláska. Existují tato pravidla:

*  Nepřízvučná slabika obsahuje krátkou samohlásku.

*  Přízvučná slabika obsahuje dlouhou samohlásku nebo dlouhou souhlásku.

*  Dlouhá přízvučná samohláska je následována krátkou souhláskou (nebo může stát na konci jednoslabičného slova).

*  Dlouhá přízvučná souhláska je následována krátkou samohláskou. Tato souhláska může být také zdvojená nebo následovaná další souhláskou.

Sledujte tato pravidla na následujících příkladech - dlouhé slabiky jsou vyznačeny tučně.

bo        bydlet

måla        malovat

korv        párek

dator        počítač

bensin        benzín

läkare        lékař

disketten        ta disketa

parallell        paralelní

kamraterna        ti kamarádi

cigaretter        cigarety

journalist        novinář

Složená slova mají mít dva přízvuky, proto tedy obsahují i dvě dlouhé slabiky.

vaniljglass        vanilková zmrzlina

bokhylla        knihovnička

inkomst        příjem

bensinstation        čerpací stanice

skolböcker        učebnice

Dlouhé souhlásky b, d, g, k, p, t se vyslovují tak, že se před nimi udělá krátká pauza. Ostatní souhlásky je možné vyslovit dlouze.

1.5  Intonace

Na přízvučné slabice se mění rovněž melodie řeči - dochází k intonaci. Švédština rozlišuje dva druhy intonace (accent).

1. intonace

Tón na přízvučné slabice stoupne a na konci slova klesá.

Vyskytuje se u slov:

jednoslabičných

tåg        vlak

gul        žlutý

syd        jih

bred        široký

fin        hodný, jemný

sko        bota

s přízvukem na poslední slabice

violin        viola

amatör        amatér

situation        situace

byråkrati        byrokracie

konditori        cukrárna

leverantör        dodavatel

s nepřízvučnou příponou -isk, -is

dagis        školka

poetisk        poetický

sympatisk        sympatický

patetisk        patetický

alkis        alkáč

kompis        kámoš

s nepřízvučnou předponou be-, för-

berömd        známý

förmoda        domnívat se

förlust        ztráta

besatt        posedlý

berest        zcestovalý

försöka        pokusit se

2. intonace

Tón na přízvučné slabice stoupne, poté poklesne a na další znovu stoupne.

Vyskytuje se u slov:

dvou- a víceslabičných s přízvukem na 1. slabice

pojke        kluk

kasta        hodit

skriva        psát

hitta        najít

flicka        holka

resa        cestovat

končících na nepřízvučnou příponu -lig, -ig, -ning, -else

förståelse        porozumění

skapelse        stvoření

rökning        kouření

rolig        veselý

handling        jednání, činnost

stiftelse        nadace

složených

sjukhus        nemocnice

grönsak        zelenina

rättfärdighet        spravedlnost

stormakt        velmoc

kundtjänst        služba zákazníkům

genomgång        průchod

začínajících na přízvučnou předponu sam-, av-

samtal        rozhovor

samfund        spolek

avtal        smlouva

avdelning        oddělení

avsluta        ukončit, zakončit, uzavřít

samarbete        spolupráce

končícíh na přízvučnou příponu -bar, -sam

arbetsam        pracovitý

läsbar        čitelný

ensam        sám

hållbar        trvanlivý

sårbar        zranitelný

hjälpsam        nápomocný

končících na přízvučnou příponu -essa, -issa, -inna

prinsessa        princezna

gudinna        bohyně

grevinna        hraběnka

baronessa        baronka

abbedissa        abatyše

1.6  Redukce

Ve švédštině se v mluvené řeči často nevyslovují všechny hlásky, které slovo obsahuje. Pokud se některé hlásky vynechají zcela, mluvíme o tzv. redukci.

Často se například redukují hlásky na konci slov:

jag [ja:]        já

det [de]        to

med [me]        s

är [H:]        jsem, jsi...

och [o]        a

vara [va]        být

vad [va]        co

mycket [myk:e]        moc

Na konci přídavných jmen se často redukuje g v koncovce -ig, která se objevuje ve společném rodě. Pokud však přídavné jméno stojí ve tvaru pro rod střední, a tím pádem příbírá -t, je nutné g redukovat, ale t vyslovit.

en rolig [ru:li] bok        veselá kniha

ett roligt [ru:lit] tal        veselé vyprávění

en tråkig [tro:ki] film        nudný film

tråkiga [tro:kia] människor        nudní lidé

ett ledigt [le:dit] rum        volný pokoj

Infinitivní částice att se vyslovuje [o], spojka att ve významu že se vyslovuje jako [at].

Redukovat se však může i uvnitř slov.

sedan [sen]        potom

någon [non]        někdo

något [not]        něco

några [no:ra]        někteří, nějací

staden [sta:n]        město

dagen [da:n]        den

2  Podstatná jména

Podstatná jména (substantiv) se ve švédštině píšou s malým počátečním písmenem, s výjimkou vlastních jmen (Adam, Europa, Atlanten). U švédských podstatných jmen se určuje rod, číslo a pád. Důležitou roli ve švédštině hraje také člen podstatných jmen.

2.1  Rod

Obecně se rozlišuje přirozený a gramatický rod.

Přirozený rod (tzv. sexus) se dělí na

mužský

en man, en pojke, en hund, en tupp

ženský

en kvinna, en tjej, en katt, en höna

Švédština rozlišuje pouze dva gramatické rody podstatných jmen (tzv. genus):

utrum neboli rod společný, používaný pro většinu podstatných jmen a téměř všechna označení osob (en-slova)

en flicka, en penna, en bil, en lön

neutrum neboli rod střední (ett-slova)

ett hus, ett äpple, ett barn, ett väder

Jednou ze zajímavostí švédštiny je, že netvoří ženské varianty slov např. u názvů povolání (jak je zvykem v češtině či němčině). Neexistují zde žádné koncovky pro tvoření ženského rodu (jako např. v němčině koncovka -in - Freund a Freundin). Názvy povolání existují ve švédštině výhradně v mužské formě - slovo lärare lze tedy přeložit ekvivalentem učitel, ale i učitelka. Podobné pravidlo platí i u slov jako vän (přítel, přítelkyně), kollega (kolega, kolegyně) apod. Výjimkou je slovíčko sjuksköterska (zdravotní sestra), která jako jediné povolání existuje pouze v ženském rodě.

2.2  Člen

Švédština používá neurčitý (obestämd artikel) a určitý člen (bestämd artikel).

2.2.1  Člen neurčitý

Má dvě podoby, které se používají pouze v jednotném čísle a stojí vždy před podstatným jménem:

En

pro společný rod

en pappa, en bok, en glädje

Ett

pro střední rod

ett hus, ett bord, ett tillfälle

Používá se:

*  u podstatných jmen, o nichž se dosud nemluvilo nebo jsou neznámá

Vad har du köpt? - En bok.        Co sis koupil? - Knihu.

Vad köper Lasse? - Ett hus.        Co kupuje Lasse? - Dům.

*  po následujících slovech: någon, många, ingen, annan, varje, vilken, sådan, denna, samma, nästa, dále po přivlastňovacích zájmenech a s-genitivu následuje podstatné jméno v neurčitém tvaru, ale bez členu

Min man gillar att fiska.        Můj muž rád rybaří.

Vi betalar hyran varje månad.        Nájem platíme každý měsíc.

Sveriges historia är intressant.        Švédská historie je zajímavá.

Många människor tycker om att lyssna på musik.        Mnoho lidí rádo poslouchá hudbu.

Vilka filmer föredrar du?        Které filmy preferuješ?

Jag åker till Tyskland nästa vecka.        Příští týden jedu do Německa.

*  po spojení zájmena det se slovy jako např. finnas, stå, sitta, ligga, komma, hänga, gå, bo

Det står ett träd i min trädgård.        V mé zahradě stojí strom.

Det sitter en kille utanför Systembolaget.        Před Systembolaget sedí nějaký kluk.

Det finns en potential här.        V tomto je potenciál.

Det kommer en fortsättning på serien Mamma Mu.        Přichází pokračování seriálu Mamma Mu.

Více o zájmenu det viz kap. Osobní zájmeno det.

*  po som ve smyslu „stejným způsobem“, „stejně jako“

Lars äter som en häst.        Lars jí za tři.

Hon är femtio och klär sig som en tonårig.        Je jí padesát a obléká se jako náctiletá.

Han är klok som en uggla.        Je moudrý jako sova.

Efter utflykten var Peter hungrig som en varg.        Po výletu byl Peter hladový jako vlk.

2.2.2  Člen určitý

Člen určitý tak, jak je znám v anglickém či německém jazyce, ve švédštině neexistuje. Určitost se ve švédštině vyjadřuje připojením členu neurčitého nebo jeho části k podstatnému jménu, a to následujícími způsoby:

N

pro společný rod podstatných jmen končících na samohlásku, koncovku -el, -er, -or

en flicka - flickan, en cykel - cykeln, en syster - systern, en motor - motorn

En

pro společný rod podstatných jmen končících na souhlásku (kromě -el, -er, -or)

en bok - boken, en stol - stolen, en tabell - tabellen, en uppgift - uppgiften

En-slova, která končí na nepřízvučné en, ztratí e v určitém tvaru:

en öken - öknen

Nepočitatelná en-slova, která končí na an, mají ten samý tvar v neurčitém i určitém tvaru jednotného čísla:

en väntan - väntan

T

pro střední rod podstatných jmen končících na nepřízvučnou samohlásku

ett hjärta - hjärtat, ett äpple - äpplet

Et

pro střední rod u podstatných jmen končících na souhlásku nebo přízvučnou samohlásku

ett träd - trädet, ett bo - boet

Používá se:

*  pokud se mluví o tom, co je již známé, samozřejmé nebo jedinečné

Jorden rör sig runt solen.        Země se otáčí kolem Slunce.

Riksdagen har beslutat om höjning av barnbidraget.        Riksdag rozhodl o zvýšení přídavku na děti.

Skulle du vilja resa till månen? - Aldrig i livet.        Chtěl bys cestovat na Měsíc? - Nikdy v životě.

Kvinnan som står där är min lärare.        Žena, která tam stojí, je moje učitelka.

Berit lekte med barnet.        Berit si hrála s dítětem.

Pojkarna fick vara med att spela hockey.        Chlapci směli hrát hokej.

*  po ukazovacích zájmenech: den (här, där), det (här, där), de (här, där)

Kommer du ihåg din första skoldag? - Ja. Den dagen glömmer jag aldrig.        Pamatuješ si svůj první školní den? - Ano. Na ten nikdy nezapomenu.

Bor du fortfarande i Stockholm? - Ja. Den staden älskar jag.        Bydlíš pořád ve Stockholmu? - Ano. To město miluji.

Den här videon är tyvärr inte tillgänglig.        Toto video bohužel není přístupné.

Jag känner inte till de här böckerna.        Neznám tyto knihy.

Det här huset ser alldagligt ut.        Tento dům vypadá všedně.

*  po všech řadových číslovkách a následujících přídavných jménech a číslovkách, pokud jim ovšem nepředchází slova, která se pojí se členem neurčitým:

båda, hela, halva, förra, sista, första, andra, tredje, norra, södra, västra, östra

Srovnejte:

båda barnen

mina båda barn

hela livet

hela mitt liv

tredje barnet

mitt tredje barn

norra delen

Sveriges norra del

Více o řadových číslovkách viz kap. Číslovky řadové.

*  v určitých výrazech, když není míněna nějaká zvláštní osoba či věc, ale spíš funkce:

gå till doktorn        jít k doktorovi

gifta sig i kyrkan        vdát se/oženit se v kostele

2.2.3  Podstatná jména bez členu

Podstatná jména bez členu se používají v následujících případech:

*  pokud je podstatné jméno ve všeobecném významu

dricka mjölk        pít mléko

ha semester        mít prázdniny/dovolenou

spela fotboll        hrát fotbal

söka jobb        hledat práci

tala sanning        mluvit pravdu

Pokud je podstatné jméno v jednotném čísle nějak blíže specifikováno, např. pomocí přídavného jména nebo vztažné věty, používá se neurčitý člen.

Amalia har en liten hund.        Amálie má malého psa.

Olle har köpt ett hus som är gammalt.        Olle koupil dům, který je starý.

*  po som - ve smyslu být v roli někoho, něčeho

Lena är duktig som lärare.        Lena je jako učitelka šikovná.

Anders vill arbeta som tandläkare.        Anders chce pracovat jako zubař.

2.3  Skloňování podstatných jmen

2.3.1  Pády ve švédštině

Ve švédštině existuje 1. pád (nominativ), přivlastňovací pád (tzv. s-genitiv) a pád předmětu (týká se osobních zájmen):

nominativ

Olle, Amalia, Sverige, stad, staden, städer, städerna, han, vi, jag

s-genitiv

Olles, Amalias, Sveriges, stads, stadens, städers, städernas

pád předmětu

honom, henne, oss, er, mig

Přivlastňovací pád se tedy tvoří příponou -s, která se připojuje k podstatnému jménu v základním pádu, a to jak v jednotném, tak množném čísle. Podstatné jméno po přivlastňovacím pádu stojí v neurčitém tvaru.

Evas firma går bra nu.        Evině firmě se daří dobře.

Marias syster bor i Österrike.        Mariina sestra bydlí v Rakousku.

Blommans färg är blå.        Barva té květiny je modrá.

Han kan göra mycket för människors hälsa.        Pro zdraví lidí může mnoho udělat.

Världens historia är ett stort ämne.        Světové dějiny jsou obsáhlé téma.

Min mormors katt är svart.        Kočka mé babičky je černá.

Pokud chceme skloňovat vlastní jméno končící na -s, -x, -z, genitivní koncovka -s se ke jménu nepřipojuje:

Alex fru kommer från Peru.        Alexova žena pochází z Peru.

Familjen Goméz släkt är stor.        Příbuzenstvo rodiny Gomézovy je velké.

Agnes barn är sju och fem.        Agnesiným dětem je sedm a pět let.

Jag älskar Doris kladdkaka.        Miluji Dorisin čokoládový dort.

Pokud končí podstatné jméno v neurčitém tvaru na -s (mimo jména vlastní), pak se snažíme použití tohoto tvaru vyvarovat. Jde např. o slova jako vas, hals, krans.

Priset på en kristallvas är ofta högt.        Cena křišťálové vázy je často vysoká.

Ne: En kristallvas pris...

Ägaren till ett hus är skyldig att underhålla huset.        Vlastník domu je povinen dům udržovat.

Ne: Ett hus ägare...

2.3.2  Tvoření množného čísla

Stejně jako jednotné číslo, existuje množné číslo ve švédštině v neurčitém a určitém tvaru. Při tvoření obou tvarů se řídíme podle pevných pravidel.

Podle koncovek množného čísla rozlišuje švédština pět typů skloňování:

J. Č.

NEURČITÝ TVAR

URČITÝ TVAR

1.

en flicka

flickan

2.

en pojke

pojken

en utbildning

utbildningen

3.

en maskin

maskinen

ett bageri

bageriet

4.

ett mode

modet

5.

ett bord

bordet

en lärare

läraren

MN. Č.

1.

flickor

flickorna

2.

pojkar

pojkarna

utbildningar

utbildnigarna

3.

maskiner

maskinerna

bagerier

bagerierna

4.

moden

modena

5.

bord

borden

lärare

lärarna

Pravidla pro tvoření neurčitého tvaru množného čísla (vychází se z koncovek neurčitého tvaru jednotného čísla):

1. skupina (koncovka -or)

En-slova končící na -a v singuláru přebírají koncovku -or v plurálu. Po přidání této koncovky -a mizí:

en skola - skolor

en klocka - klockor

en soffa - soffor

en skjorta - skjortor

en flicka - flickor

2. skupina (koncovka -ar)

En-slova končící na -e nebo -ing v singuláru přebírají koncovku-ar v plurálu. Po přidání této koncovky -e mizí:

en pojke - pojkar

en timme - timmar

en påse - påsar

en avdelning - avdelningar

en bulle - bullar

en kyckling - kycklingar

3. skupina (koncovka -er)

En-slova s přízvukem na poslední slabice a ett-slova, která jsou dvou- a víceslabičná a končí na přízvučnou samohlásku:

en cigarett - cigaretter

en telefon - telefoner

en banan - bananer

ett konditori - konditorier

en biljett - biljetter

en familj - familjer

4. skupina (koncovka -n)

Ett-slova končící nepřízvučnou samohláskou:

ett äpple - äpplen

ett piano - pianon

ett frimärke - frimärken

ett yrke - yrken

ett meddelande - meddelanden

ett arbete - arbeten

5. skupina (bez koncovky)

Ett-slova končící souhláskou a en-slova končící na -are:

ett träd - träd

ett jobb - jobb

ett beslut - beslut

en arbetare - arbetare

ett problem - problem

ett år - år

Pravidla pro tvoření určitého tvaru plurálu (vychází se z neurčitého tvaru plurálu). Existují tři koncovky:

Koncovka -na

Podstatná jména končící v neurčitém tvaru plurálu na -r (tzn. -or, -ar, -er):

skolor - skolorna

påsar - påsarna

konditorier - konditorierna

människor - människorna

Podstatná jména končící na -are ztrácí -e před plurální koncovkou -na:

läkare - läkarna

arbetsgivare - arbetsgivarna

samlare - samlarna

arbetare - arbetarna

Koncovka -en

Podstatná jména, která mají stejný neurčitý tvar jak v jednotném, tak množném čísle:

barn - barnen

träd - träden

beslut - besluten

språk - språken

Koncovka -a

Podstatná jména končící v neurčitém tvaru množného čísla na -n:

äpplen - äpplena

pianon - pianona

frimärken - frimärkena

konton - kontona

Výjimky: En-slova, která končí na souhlásku a nespadají do skupiny 3, se tvoří nepravidelně buď pomocí koncovky -ar, nebo -er:

en bil - bilar(na)

en buss - bussar(na)

en sak - saker(na)

en häst - hästar(na)

Table of Contents

1 Abeceda a výslovnost

1.1 Výslovnost švédské abecedy

1.2 Hlásky

1.3 Přízvuk

1.4 Délka slabik

1.5 Intonace

1.6 Redukce

2 Podstatná jména

2.1 Rod

2.2 Člen

2.3 Skloňování podstatných jmen