1 Abeceda a výslovnost

1.1 Výslovnost švédské abecedy

a | [A:] | i | [i:] | q | [k\puf:] | y | [y:]
b | [be:] | j | [ji:] | r | [Hr:] | z | ['s\pel:ta]
c | [se:] | k | [ko:] | s | [es:] | å | [o:]
d | [de:] | l | [el:] | t | [te:] | ä | [\pel:]
e | [e:] | m | [em:] | u | [\puf:] | ö | [\poh:]
f | [ef:] | n | [en:] | v | [ve:] |  |
g | [ge:] | o | [u:] | w | ['dub:Elve:] |  |
h | [ho:] | p | [pe:] | x | [eks] |  |

1.2 Hlásky

Samohlásky

Ve švédštině existují tyto samohlásky (vokaler): a, e, i, o, u, y, å [o:], ä [\pel:], ö [\poh:].
Dvojhlásky se ve švédštině vyskytují pouze v regionálních dialektech (hojně např. v jihošvédském kraji Skåne), ve spisovné řeči by se však neměly objevovat.
Přestože švédština disponuje devíti samohláskami, existuje několik způsobů, jak každou z nich vyslovit. Je nutné umět tato základní pravidla výslovnosti rozlišovat, protože výslovnost může často měnit význam jednotlivých slov.
Výslednou podobu samohlásky ovlivňují následující faktory:

délka | krátké a dlouhé
zaokrouhlenost | zaokrouhlené a nezaokrouhlené
otevřenost | otevřené a uzavřené
poloha jazyka | přední a zadní

1.2.1 Výslovnost samohlásek

Švédština má více samohlásek než čeština a jejich výslovnost je od ní mnohdy odlišná. V přízvučných slabikách se vyslovují následovně:

zápis | dlouze | krátce
a | [A:] bad | [a] hand
e | [e:] resa | [e] nej
i | [i:] skriva | [i] frisk
o | [u:] rolig | [u] blomma
o | [o:] sova | [o] pojke
u | [\puf:] nu | [\pol] burk
y | [y:] flyga | [y] rygg
å | [o:] tåg | [o] påsk
ä | [\pel:] väder | [\pel] häst
ä | [H:] här | [H] färg
ö | [\poh:] röd | [\poh] kött
ö | [\pou:] göra | [\pou] dörr

Přepis výslovnosti švédských samohlásek

Použité speciální znaky vyslovujeme takto:

[A:] | oproti českému se vyslovuje více vzadu
[a] | je podobné českému krátkému a
[e:] | oproti českému se vyslovuje měkčeji a zúženě
[e] | je jako české e, v nepřízvučné slabice se jeho výslovnost redukuje na [E] - např. förare, v dlouhé variantě je třeba nepatrně použít i souhlásky j, např. heter
[i:] | vyslovuje se mnohem měkčeji a zúženě
[i] | podobá se českému i
[u:] | vyslovuje se jako české ú
[u] | vyslovuje se jako české krátké u
[\puf:] | výrazně se zaokrouhlují rty a vyslovujeme jako hlásku mezi českým u a y
[\pol] | krátká varianta [\puf:] - rty jsou zaokrouhlené, vyslovuje se polozavřeně
[y:] | rty jsou stažené, ale špulí se ven, vyslovujeme české y, konec dlouhé varianty mírně sklouzává k j
[y] | opět stažené rty, které se špulí směrem ven
[o:] | švédská samohláska å se vyslovuje jako české ó, ale s více zaokrouhlenými rty
[\pel] | jako české e, ale je poněkud otevřenější a širší
[H] | ve slovech se objevuje před souhláskou r, oproti [\pel:] se vyslovuje ještě otevřeněji
[\poh] | zaokrouhlené ö podobné německému, ovšem otevřenější, rty nastavíme na o a vyslovíme e
[\pou] | ve slovech se objevuje před souhláskou r, oproti [\poh] se vyslovuje ještě otevřeněji

Hlásku, za kterou stojí [:], vyslovujeme dlouze.

1.2.2 Výslovnost souhlásek

Také švédské souhlásky (konsonanter) se často vyslovují zcela jinak než souhlásky české. Zvláštní pozornost je třeba věnovat tomu, jak se souhlásky seskupují kolem sebe, resp. s jakými dalšími souhláskami „sousedí“. To se týká souhlásek nejen v rámci jednoho slova, ale i u slov bezprostředně po sobě jdoucích - např. rs se vyslovuje jako [\psd] ve slovech kurs, ale i ve větě Jag har skrivit.
Podle okolí hlásky se totiž může měnit výslovnost slova a dochází k tzv. asimilaci neboli splynutí několika souhlásek v jednu hlásku. V samotném slově je toto splynutí hlásek povinností, ne však mezi slovy ve větě. Pomíjení těchto pravidel může vést k zaměňování významu slov či nedorozuměním.

zápis | výslovnost | příklady
c | [k] | před a, o, u, souhláskami café, cricket, camping
c | [s] | před e, i, y, ä, ö citron, cykel, medicin
ch | [\phd] | v cizích slovech charm, choklad
dj | [j] | djur, djup, djävel
g | [g] | před a, o, u, å, na konci slov gatan, gå, bolag
g | [j] | pred e, i, y, ä, ö gäst, göra, Sverige
gj | [j] | gjuta, gjorde
gn | [Nn] | vagn, ugn, regn, Ragnar
hj | [j] | hjälp, hjärta, hjälm
k | [k] | před a, o, u, å, souhláskami konst, skapa, kung, výjimka: kissa
k | [\pch] | před e, i, y, ä, ö kyrka, kärlek, köpa, kyssa, kilometer
kj | [\pch] | kjol
lj | [j] | ljud, ljuga, ljus
lg | [lj] | v koncovce älg, helg
ng | [N] | länge, sång, restaurang
qu | [kv] | Lundquist, Enquist
rg | [rj] | v koncovce färg, berg, arg
rs | [\psd] | kurs, mars, förslag
rd | [\pdd] | bord, mord, störda, hörda
rl | [\plb] | pärlor, härlig
rn | [\pnf] | barn, gärna, korn, hörna
rt | [\ptc] | sport, sort, bort, snart
r | [r] nebo [\pRc] | rik, radio, redan
sch | [\phd] | schack, schampo, schal
sj | [\phd] | sju, sjö, själv
sk | [\phd] | před e, i, y, ä, ö sked, skicka, skön
sk | [sk] | před a, o, u, å Skåne, skola, svenska
skj | [\phd] | skjorta, skjuta
stj | [\phd] | stjärna, stjäla
sion | [\phdu:n] | v cizích slovech recension, diskussion, expansion
tion | [\phdu:n] | v cizích slovech lektion, variation, station
tj | [\pch] | tjeckiska, tjugo, tjänst
w | [v] | Wilma, Wilhelm
x | [ks] | lyx, xenofobi, xylofon
z | [s] | zenit, zoolog, zon

Přepis výslovnosti švédských souhlásek

[\phd] | jedná se o tzv. sje-ljudet, který je typický pro švédštinu - výslovnost se liší regionálně. Na jihu Švédska se vyslovuje spíš jako české ch, na severu jako české š, ve středním Švédsku na počátku slova spíš jako ch, na konci slova spíš š, např. själv [x\pell:v], kanske [kan:Se]
[N] | nosové n, vyslovuje se jako n s pouhým náznakem g na konci, přibližně jako ve slovech maminka, polínko
[\pch] | hláska podobná českému č, ale vyslovuje se měkčeji
[\psd] | souhláska r je ve slově významně oslabena, téměř se nevyslovuje, výslovnost se blíží českému š
[\pdd], [\plb], [\pnf], [\ptc] | retroflexní souhlásky se vyslovují bez r - to splyne s následující souhláskou a zdůrazní se tím způsobem, že se špička jazyka umístí na přední tvrdé patro

Pokud se v přízvučné slabice objevují souhlásky k, p, t, pak se vyslovují s přídechem (aspirace). tankar, kaka, tar, par, tack
Znělá souhláska ztrácí často znělost, pokud stojí vedle souhlásky neznělé. snabbtåg, lagt, stavkyrka
Znělé souhlásky stojící na koncích slov si však svou znělost zachovávají. brev, korv, bröd, dekad

1.3 Přízvuk

Ve švédštině rozlišujeme přízvuk slovní (ordbetoning) a větný (satsbetoning).

Slovní přízvuk

Ve většině švédských slov domácího původu je přízvuk na první slabice.
kyrka kostel, církev leva žít långsam pomalý fråga ptát se fönster okno tisdag úterý Výjimkou jsou slova s nepřízvučnými předponami be- a för-, které mají přízvuk na druhé slabice.
bejaka přitakat befria osvobodit behöva potřebovat förbjuda zakázat fördriva zahnat förneka popírat Přízvuk na předposlední či poslední slabice se objevuje u slov přejatých.
parfymeri parfumerie bageri pekárna konditori cukrárna medicin medicína juridik práva centrum centrum, střed Slovo může mít i dva přízvuky - hlavní (1. přízvuk) a vedlejší (2. přízvuk). Typický je pro složeniny a slova s přízvučnými předponami (miss-, till-, jätte-...) a přízvučnými příponami (-lek, -skap, -het...).
jättestor strašně velký missförstånd nedorozumění efterrätt moučník sköterska pečovatelka storlek velikost visshet moudrost Některá slova, která mají stejnou formu, mohou mít přízvuk na různých slabikách a podle toho také mít jiný význam. Proto je žádoucí vyslovovat je se správným přízvukem. Např.: fasan bažant fasan hrůza, děs Japan Japonsko japan Japonec banan dráha banan banán Persien Persie persienn žaluzie

Větný přízvuk

Větný přízvuk (satsbetoning) je ve švédštině velmi důležitý. Typickým jevem ve švédských větách je pravidelné střídání přízvučných a nepřízvučných slabik.
Přízvučné slovní druhy jsou téměř vždy:
* podstatná jména
* přídavná jména
* plnovýznamová slovesa
* číslovky
* částice, které jsou součástí frázových sloves
* příslovečná určení místa, času, způsobu
* ukazovací zájmena
Nepřízvučné slovní druhy jsou ve větě velmi často:
* zájmena
* pomocná slovesa
* spojky
* členy
* větná příslovce
Záleží ovšem také na tom, které informace chceme ve svém projevu zdůraznit.
Hans föräldrar har en söt hundvalp. Jeho rodiče mají roztomilé štěně. Olles föräldrar har en söt hundvalp. Ollovi rodiče mají roztomilé štěně. Olles föräldrar har en söt hundvalp som heter Simon. Ollovi rodiče mají roztomilé štěně, které se jmenuje Simon.

1.4 Délka slabik

Pokud umíme rozlišit, která slabika je přízvučná, pak můžeme mít jistotu, že tato slabika bude dlouhá. Na rozdíl od češtiny však tuto délku s sebou nemusí nést pouze samohláska, ale také souhláska. Existují tato pravidla:
* Nepřízvučná slabika obsahuje krátkou samohlásku.
* Přízvučná slabika obsahuje dlouhou samohlásku nebo dlouhou souhlásku.
* Dlouhá přízvučná samohláska je následována krátkou souhláskou (nebo může stát na konci jednoslabičného slova).
* Dlouhá přízvučná souhláska je následována krátkou samohláskou. Tato souhláska může být také zdvojená nebo následovaná další souhláskou.
Sledujte tato pravidla na následujících příkladech - dlouhé slabiky jsou vyznačeny tučně.
bo bydlet måla malovat korv párek dator počítač bensin benzín läkare lékař disketten ta disketa parallell paralelní kamraterna ti kamarádi cigaretter cigarety journalist novinář Složená slova mají mít dva přízvuky, proto tedy obsahují i dvě dlouhé slabiky.
vaniljglass vanilková zmrzlina bokhylla knihovnička inkomst příjem bensinstation čerpací stanice skolböcker učebnice Dlouhé souhlásky b, d, g, k, p, t se vyslovují tak, že se před nimi udělá krátká pauza. Ostatní souhlásky je možné vyslovit dlouze.

1.5 Intonace

Na přízvučné slabice se mění rovněž melodie řeči - dochází k intonaci. Švédština rozlišuje dva druhy intonace (accent).

1. intonace

Tón na přízvučné slabice stoupne a na konci slova klesá.
Vyskytuje se u slov:
jednoslabičných
tåg vlak gul žlutý syd jih bred široký fin hodný, jemný sko bota s přízvukem na poslední slabice
violin viola amatör amatér situation situace byråkrati byrokracie konditori cukrárna leverantör dodavatel s nepřízvučnou příponou -isk, -is
dagis školka poetisk poetický sympatisk sympatický patetisk patetický alkis alkáč kompis kámoš s nepřízvučnou předponou be-, för-
berömd známý förmoda domnívat se förlust ztráta besatt posedlý berest zcestovalý försöka pokusit se

2. intonace

Tón na přízvučné slabice stoupne, poté poklesne a na další znovu stoupne.
Vyskytuje se u slov:
dvou- a víceslabičných s přízvukem na 1. slabice
pojke kluk kasta hodit skriva psát hitta najít flicka holka resa cestovat končících na nepřízvučnou příponu -lig, -ig, -ning, -else
förståelse porozumění skapelse stvoření rökning kouření rolig veselý handling jednání, činnost stiftelse nadace složených
sjukhus nemocnice grönsak zelenina rättfärdighet spravedlnost stormakt velmoc kundtjänst služba zákazníkům genomgång průchod začínajících na přízvučnou předponu sam-, av-
samtal rozhovor samfund spolek avtal smlouva avdelning oddělení avsluta ukončit, zakončit, uzavřít samarbete spolupráce končícíh na přízvučnou příponu -bar, -sam
arbetsam pracovitý läsbar čitelný ensam sám hållbar trvanlivý sårbar zranitelný hjälpsam nápomocný končících na přízvučnou příponu -essa, -issa, -inna
prinsessa princezna gudinna bohyně grevinna hraběnka baronessa baronka abbedissa abatyše

1.6 Redukce

Ve švédštině se v mluvené řeči často nevyslovují všechny hlásky, které slovo obsahuje. Pokud se některé hlásky vynechají zcela, mluvíme o tzv. redukci.
Často se například redukují hlásky na konci slov:
jag [ja:] já det [de] to med [me] s är [H:] jsem, jsi... och [o] a vara [va] být vad [va] co mycket [myk:e] moc Na konci přídavných jmen se často redukuje g v koncovce -ig, která se objevuje ve společném rodě. Pokud však přídavné jméno stojí ve tvaru pro rod střední, a tím pádem příbírá -t, je nutné g redukovat, ale t vyslovit. en rolig [ru:li] bok veselá kniha ett roligt [ru:lit] tal veselé vyprávění en tråkig [tro:ki] film nudný film tråkiga [tro:kia] människor nudní lidé ett ledigt [le:dit] rum volný pokoj Infinitivní částice att se vyslovuje [o], spojka att ve významu že se vyslovuje jako [at]. Redukovat se však může i uvnitř slov.
sedan [sen] potom någon [non] někdo något [not] něco några [no:ra] někteří, nějací staden [sta:n] město dagen [da:n] den

2 Podstatná jména

Podstatná jména (substantiv) se ve švédštině píšou s malým počátečním písmenem, s výjimkou vlastních jmen (Adam, Europa, Atlanten). U švédských podstatných jmen se určuje rod, číslo a pád. Důležitou roli ve švédštině hraje také člen podstatných jmen.

2.1 Rod

Obecně se rozlišuje přirozený a gramatický rod.
Přirozený rod (tzv. sexus) se dělí na
mužský
en man, en pojke, en hund, en tupp
ženský
en kvinna, en tjej, en katt, en höna
Švédština rozlišuje pouze dva gramatické rody podstatných jmen (tzv. genus):
utrum neboli rod společný, používaný pro většinu podstatných jmen a téměř všechna označení osob (en-slova)
en flicka, en penna, en bil, en lön
neutrum neboli rod střední (ett-slova)
ett hus, ett äpple, ett barn, ett väder
Jednou ze zajímavostí švédštiny je, že netvoří ženské varianty slov např. u názvů povolání (jak je zvykem v češtině či němčině). Neexistují zde žádné koncovky pro tvoření ženského rodu (jako např. v němčině koncovka -in - Freund a Freundin). Názvy povolání existují ve švédštině výhradně v mužské formě - slovo lärare lze tedy přeložit ekvivalentem učitel, ale i učitelka. Podobné pravidlo platí i u slov jako vän (přítel, přítelkyně), kollega (kolega, kolegyně) apod. Výjimkou je slovíčko sjuksköterska (zdravotní sestra), která jako jediné povolání existuje pouze v ženském rodě.

2.2 Člen

Švédština používá neurčitý (obestämd artikel) a určitý člen (bestämd artikel).

2.2.1 Člen neurčitý

Má dvě podoby, které se používají pouze v jednotném čísle a stojí vždy před podstatným jménem:

En

pro společný rod
en pappa, en bok, en glädje

Ett

pro střední rod
ett hus, ett bord, ett tillfälle
Používá se:
* u podstatných jmen, o nichž se dosud nemluvilo nebo jsou neznámá
Vad har du köpt? - En bok. Co sis koupil? - Knihu. Vad köper Lasse? - Ett hus. Co kupuje Lasse? - Dům. * po následujících slovech: någon, många, ingen, annan, varje, vilken, sådan, denna, samma, nästa, dále po přivlastňovacích zájmenech a s-genitivu následuje podstatné jméno v neurčitém tvaru, ale bez členu
Min man gillar att fiska. Můj muž rád rybaří. Vi betalar hyran varje månad. Nájem platíme každý měsíc. Sveriges historia är intressant. Švédská historie je zajímavá. Många människor tycker om att lyssna på musik. Mnoho lidí rádo poslouchá hudbu. Vilka filmer föredrar du? Které filmy preferuješ? Jag åker till Tyskland nästa vecka. Příští týden jedu do Německa. * po spojení zájmena det se slovy jako např. finnas, stå, sitta, ligga, komma, hänga, gå, bo
Det står ett träd i min trädgård. V mé zahradě stojí strom. Det sitter en kille utanför Systembolaget. Před Systembolaget sedí nějaký kluk. Det finns en potential här. V tomto je potenciál. Det kommer en fortsättning på serien Mamma Mu. Přichází pokračování seriálu Mamma Mu. Více o zájmenu det viz kap. Osobní zájmeno det. * po som ve smyslu „stejným způsobem“, „stejně jako“
Lars äter som en häst. Lars jí za tři. Hon är femtio och klär sig som en tonårig. Je jí padesát a obléká se jako náctiletá. Han är klok som en uggla. Je moudrý jako sova. Efter utflykten var Peter hungrig som en varg. Po výletu byl Peter hladový jako vlk.

2.2.2 Člen určitý

Člen určitý tak, jak je znám v anglickém či německém jazyce, ve švédštině neexistuje. Určitost se ve švédštině vyjadřuje připojením členu neurčitého nebo jeho části k podstatnému jménu, a to následujícími způsoby:

N

pro společný rod podstatných jmen končících na samohlásku, koncovku -el, -er, -or
en flicka - flickan, en cykel - cykeln, en syster - systern, en motor - motorn

En

pro společný rod podstatných jmen končících na souhlásku (kromě -el, -er, -or)
en bok - boken, en stol - stolen, en tabell - tabellen, en uppgift - uppgiften
En-slova, která končí na nepřízvučné en, ztratí e v určitém tvaru:
en öken - öknen
Nepočitatelná en-slova, která končí na an, mají ten samý tvar v neurčitém i určitém tvaru jednotného čísla:
en väntan - väntan

T

pro střední rod podstatných jmen končících na nepřízvučnou samohlásku
ett hjärta - hjärtat, ett äpple - äpplet

Et

pro střední rod u podstatných jmen končících na souhlásku nebo přízvučnou samohlásku
ett träd - trädet, ett bo - boet
Používá se:
* pokud se mluví o tom, co je již známé, samozřejmé nebo jedinečné
Jorden rör sig runt solen. Země se otáčí kolem Slunce. Riksdagen har beslutat om höjning av barnbidraget. Riksdag rozhodl o zvýšení přídavku na děti. Skulle du vilja resa till månen? - Aldrig i livet. Chtěl bys cestovat na Měsíc? - Nikdy v životě. Kvinnan som står där är min lärare. Žena, která tam stojí, je moje učitelka. Berit lekte med barnet. Berit si hrála s dítětem. Pojkarna fick vara med att spela hockey. Chlapci směli hrát hokej. * po ukazovacích zájmenech: den (här, där), det (här, där), de (här, där)
Kommer du ihåg din första skoldag? - Ja. Den dagen glömmer jag aldrig. Pamatuješ si svůj první školní den? - Ano. Na ten nikdy nezapomenu. Bor du fortfarande i Stockholm? - Ja. Den staden älskar jag. Bydlíš pořád ve Stockholmu? - Ano. To město miluji. Den här videon är tyvärr inte tillgänglig. Toto video bohužel není přístupné. Jag känner inte till de här böckerna. Neznám tyto knihy. Det här huset ser alldagligt ut. Tento dům vypadá všedně. * po všech řadových číslovkách a následujících přídavných jménech a číslovkách, pokud jim ovšem nepředchází slova, která se pojí se členem neurčitým:
båda, hela, halva, förra, sista, första, andra, tredje, norra, södra, västra, östra
Srovnejte:

båda barnen | mina båda barn
hela livet | hela mitt liv
tredje barnet | mitt tredje barn
norra delen | Sveriges norra del

Více o řadových číslovkách viz kap. Číslovky řadové. * v určitých výrazech, když není míněna nějaká zvláštní osoba či věc, ale spíš funkce:
gå till doktorn jít k doktorovi gifta sig i kyrkan vdát se/oženit se v kostele

2.2.3 Podstatná jména bez členu

Podstatná jména bez členu se používají v následujících případech:
* pokud je podstatné jméno ve všeobecném významu
dricka mjölk pít mléko ha semester mít prázdniny/dovolenou spela fotboll hrát fotbal söka jobb hledat práci tala sanning mluvit pravdu Pokud je podstatné jméno v jednotném čísle nějak blíže specifikováno, např. pomocí přídavného jména nebo vztažné věty, používá se neurčitý člen. Amalia har en liten hund. Amálie má malého psa. Olle har köpt ett hus som är gammalt. Olle koupil dům, který je starý. * po som - ve smyslu být v roli někoho, něčeho
Lena är duktig som lärare. Lena je jako učitelka šikovná. Anders vill arbeta som tandläkare. Anders chce pracovat jako zubař.

2.3 Skloňování podstatných jmen

2.3.1 Pády ve švédštině

Ve švédštině existuje 1. pád (nominativ), přivlastňovací pád (tzv. s-genitiv) a pád předmětu (týká se osobních zájmen):

nominativ | Olle, Amalia, Sverige, stad, staden, städer, städerna, han, vi, jag
s-genitiv | Olles, Amalias, Sveriges, stads, stadens, städers, städernas
pád předmětu | honom, henne, oss, er, mig

Přivlastňovací pád se tedy tvoří příponou -s, která se připojuje k podstatnému jménu v základním pádu, a to jak v jednotném, tak množném čísle. Podstatné jméno po přivlastňovacím pádu stojí v neurčitém tvaru.
Evas firma går bra nu. Evině firmě se daří dobře. Marias syster bor i Österrike. Mariina sestra bydlí v Rakousku. Blommans färg är blå. Barva té květiny je modrá. Han kan göra mycket för människors hälsa. Pro zdraví lidí může mnoho udělat. Världens historia är ett stort ämne. Světové dějiny jsou obsáhlé téma. Min mormors katt är svart. Kočka mé babičky je černá. Pokud chceme skloňovat vlastní jméno končící na -s, -x, -z, genitivní koncovka -s se ke jménu nepřipojuje:
Alex fru kommer från Peru. Alexova žena pochází z Peru. Familjen Goméz släkt är stor. Příbuzenstvo rodiny Gomézovy je velké. Agnes barn är sju och fem. Agnesiným dětem je sedm a pět let. Jag älskar Doris kladdkaka. Miluji Dorisin čokoládový dort. Pokud končí podstatné jméno v neurčitém tvaru na -s (mimo jména vlastní), pak se snažíme použití tohoto tvaru vyvarovat. Jde např. o slova jako vas, hals, krans.
Priset på en kristallvas är ofta högt. Cena křišťálové vázy je často vysoká. Ne: En kristallvas pris...
Ägaren till ett hus är skyldig att underhålla huset. Vlastník domu je povinen dům udržovat. Ne: Ett hus ägare...

2.3.2 Tvoření množného čísla

Stejně jako jednotné číslo, existuje množné číslo ve švédštině v neurčitém a určitém tvaru. Při tvoření obou tvarů se řídíme podle pevných pravidel.
Podle koncovek množného čísla rozlišuje švédština pět typů skloňování:

j. č. | neurčitý tvar | určitý tvar
1. | en flicka | flickan
2. | en pojke | pojken
| en utbildning | utbildningen
3. | en maskin | maskinen
| ett bageri | bageriet
4. | ett mode | modet
5. | ett bord | bordet
| en lärare | läraren
mn. č. |  |
1. | flickor | flickorna
2. | pojkar | pojkarna
| utbildningar | utbildnigarna
3. | maskiner | maskinerna
| bagerier | bagerierna
4. | moden | modena
5. | bord | borden
| lärare | lärarna

Pravidla pro tvoření neurčitého tvaru množného čísla (vychází se z koncovek neurčitého tvaru jednotného čísla):

1. skupina (koncovka -or)

En-slova končící na -a v singuláru přebírají koncovku -or v plurálu. Po přidání této koncovky -a mizí:
en skola - skolor
en klocka - klockor
en soffa - soffor
en skjorta - skjortor
en flicka - flickor

2. skupina (koncovka -ar)

En-slova končící na -e nebo -ing v singuláru přebírají koncovku-ar v plurálu. Po přidání této koncovky -e mizí:
en pojke - pojkar
en timme - timmar
en påse - påsar
en avdelning - avdelningar
en bulle - bullar
en kyckling - kycklingar

3. skupina (koncovka -er)

En-slova s přízvukem na poslední slabice a ett-slova, která jsou dvou- a víceslabičná a končí na přízvučnou samohlásku:
en cigarett - cigaretter
en telefon - telefoner
en banan - bananer
ett konditori - konditorier
en biljett - biljetter
en familj - familjer

4. skupina (koncovka -n)

Ett-slova končící nepřízvučnou samohláskou:
ett äpple - äpplen
ett piano - pianon
ett frimärke - frimärken
ett yrke - yrken
ett meddelande - meddelanden
ett arbete - arbeten

5. skupina (bez koncovky)

Ett-slova končící souhláskou a en-slova končící na -are:
ett träd - träd
ett jobb - jobb
ett beslut - beslut
en arbetare - arbetare
ett problem - problem
ett år - år
Pravidla pro tvoření určitého tvaru plurálu (vychází se z neurčitého tvaru plurálu). Existují tři koncovky:

Koncovka -na

Podstatná jména končící v neurčitém tvaru plurálu na -r (tzn. -or, -ar, -er):
skolor - skolorna
påsar - påsarna
konditorier - konditorierna
människor - människorna
Podstatná jména končící na -are ztrácí -e před plurální koncovkou -na:
läkare - läkarna
arbetsgivare - arbetsgivarna
samlare - samlarna
arbetare - arbetarna

Koncovka -en

Podstatná jména, která mají stejný neurčitý tvar jak v jednotném, tak množném čísle:
barn - barnen
träd - träden
beslut - besluten
språk - språken

Koncovka -a

Podstatná jména končící v neurčitém tvaru množného čísla na -n:
äpplen - äpplena
pianon - pianona
frimärken - frimärkena
konton - kontona
Výjimky: En-slova, která končí na souhlásku a nespadají do skupiny 3, se tvoří nepravidelně buď pomocí koncovky -ar, nebo -er: en bil - bilar(na)
en buss - bussar(na)
en sak - saker(na)
en häst - hästar(na)