Národní identita

Varování předem

Učiněný ráj na zemi – tak Novozélanďané (zbytkem světa láskyplně přezdívaní „Kiviové“) vidí Nový Zéland. Žijí v zemi nepřekonatelných přírodních krás, přátelských tváří a fair play pro každého bez výjimky, a to šťastně až na věky.

Pár slov prohozených s kolemjdoucím Kivim kdekoli na ulici se rychle může zvrtnout ve víkendové ubytování v pokoji pro hosty.

Jakmile se Kiviům naskytne sebemenší příležitost, vynasnaží se vám to dokázat. Takže návštěvníci Nového Zélandu (či „Nového Zandu“ v domácí výslovnosti) mohou čekat, že je budou neustále přepadávat nekonečně pohostinní místní lidé. Pár slov prohozených s kolemjdoucím Kivim kdekoli na ulici se rychle může zvrtnout v pozvání na večeři, víkendové ubytování v pokoji pro hosty či dlouhou komentovanou prohlídku místních pamětihodností. Kiviové jsou na svou zemi neskonale hrdí a ze všeho nejraději to stavějí na odiv.

Takže pánbůh pomáhej návštěvníkům, kteří si dovolí tento pozemský ráj kritizovat, zejména pokud pocházejí z původních evropských semenišť – Anglie, Skotska, Walesu či Irska (takže by o tom měli vědět svoje). Kritika se toleruje jen od Australanů (kterým se hovorově říká Ausíci). Dělat si z Kiviů legraci je jejich oblíbenou kratochvílí, příčina ale Kiviům poněkud uniká. Pravděpodobnost, že potkáte Ausíka, který přizná, že má Kivie rád, je asi stejná, jako že natrefíte na obstojné australské pivo.

Do jejich národní psychiky je hluboce vetknuto sebepodceňování, takže v podstatě na jakoukoli pochvalu pohlížejí nedůvěřivě.

Kiviové milují, když druzí jejich zemi chválí. Do jejich národní psychiky je však hluboce vetknuto sebepodceňování, takže v podstatě na jakoukoli pochvalu pohlížejí nedůvěřivě. Neustále se obávají, že jim druzí mažou med kolem pusy nebo si z nich prachsprostě utahují. V souladu s tímto schizofrenním aspektem národní povahy informují místní média jak o chvále, tak o kritice, o čemž se následně vášnivě diskutuje. Takže když anglický kritik a fejetonista Bernard Levin věnoval dva fejetony v deníku The Times nedostižným krásám Nového Zélandu, nemohlo to zůstat bez povšimnutí. Komentátor hlavních zpráv nejsledovanějšího novozélandského televizního kanálu zavolal v přímém přenosu Levinovi a odcitoval mu jeho vlastní slova: „Nejkrásnější země na světě?“ Levin: „Ano, přesně tak.“ Komentátor: „Opravdu to myslíte vážně?“ Levin: „Samozřejmě.“ Komentátor: „Chápu, ale opravdu...?“

Cestovatelé musí tedy jednat velmi obezřetně: nejdříve vybalit chválu na Nový Zéland a umožnit tak rozzářenému Kivimu vznést námitky a pak projevit dobrou vůli a shovívavě se usmívat, když dotyčný Kivi svižně kontruje dlouhým výčtem nedostatků své země. Nový Zéland možná je ráj na zemi, žádný opravdový Kivi by se však nenechal strhnout k tomu, aby to vyzdvihoval.

Jak by chtěli, aby je viděli ostatní

Kiviové si uvědomují, že projevují poněkud větší zájem o druhé země než druhé země o ně. Trochu je to rmoutí, třebaže zdvořile tvrdí, že se jedná o přirozený důsledek toho, že co do populace jsou nevelcí, a navíc žijí kdesi dole na mapě.

Při pobytu v zahraničí se Kiviové často baví tím, že pročítají noviny a hledají, zda se v nich nepíše o jejich zemi.

Ve skutečnosti však Kivie nic nepotěší tak jako možnost poučit kohokoli, kdo žije v bohapusté nevědomosti ohledně jejich země. Při pobytu v zahraničí se často baví tím, že pročítají noviny hostitelské země a hledají, zda se v nich nepíše o té jejich. Každé takové zmínky se pak dychtivě chytí, byť se (velmi pravděpodobně) týká nějaké přírodní katastrofy nebo sportu.

Domácí tisk pak Kivie zahrnuje nepřetržitým proudem toho, co se o nich právě řeklo či napsalo v zahraničí. Když měl novozélandský politik Maurice Williamson projev v parlamentu o manželství osob stejného pohlaví a v žertu zmínil „velkou homosexuální duhu“ v řadách svých voličů, většinu lidí zajímalo více to, že získal velkou publicitu po celém světě a dostal pozvání do americké talk show Ellen, než to, o čem ve svém projevu mluvil.

Kiviové chtějí, aby všichni věděli, že Nový Zéland není jen zdrojem přirozeně pružné vlny.Kiviové si potřebují neustále připomínat, jakých úspěchů jejich země dosáhla, což vysvětluje jejich posedlost vztahovat všechno k přepočtu na hlavu. Jak jinak může země se čtyřmi miliony obyvatel soutěžit s takovými giganty jako třeba Austrálie v počtu získaných olympijských medailí?

Rozhovory s Kivii jsou často protkány zmínkami o skutcích jejich slavných spoluobčanů. Mimo sportovní svět existuje pět Kiviů, o jejichž celosvětové proslulosti by v zahraničí pochyboval málokdo: horolezec Edmund Hillary, spisovatelka Katherine Mansfield, jaderný fyzik Ernest Rutherford, operní zpěvačka Kiri Te Kanawa a popová hvězda Lorde.

To je však absurdně krátký seznam vzhledem k celkovému přínosu Nového Zélandu světu. Můžete proto očekávat, že v rozhovorech s Kivii budou nenápadně zmiňováni další adepti na chvályhodné činy jako Godfrey Bowen, bývalý nejrychlejší střihač ovcí na světě, William Atack, první člověk, jenž ukončil sportovní utkání pomocí píšťalky, a Ernest Godward, vynálezce vlásenky. Pro téměř každou disciplínu či kategorii pozoruhodných výkonů dokážou Kiviové přijít s nějakým svým úspěšným krajanem či krajankou, kteří si zaslouží uznání.

Kiviové by chtěli, aby je ostatní viděli jako důležité lidi žijící v zemi, která toho může zbytku světa hodně nabídnout. Chtějí, aby všichni věděli, že Nový Zéland není jen zdrojem přirozeně pružné vlny (z níž se vyrábějí tenisové míčky na vrcholné turnaje a oceňovaná móda od návrhářů jako Karen Walker, což je Novozélanďanka, pokud jste to náhodou nevěděli). Coby první krok by si přáli, aby si zbytek světa zjistil, kde přesně na mapě se jejich země nachází, a vybarvil si to místo jasně zelenou barvou.

Nejraději by věřili tomu, že nevědomost světa v mnoha záležitostech týkajících se Nového Zélandu je pouze důsledkem skutečnosti, že ostatní země nedosáhly jejich úrovně kultivovanosti. Tuto víru v nich často upevňují návštěvníci, kteří přistanou na letišti v Aucklandu s představou, že další částí jejich poznávačky je cesta autobusem do Sydney.

Jak je vidí ostatní

V průzkumech toho, jak ostatní vidí Kivie, je nejčastěji zmiňovaným přídavným jménem „přátelští“. Tedy s výjimkou průzkumů prováděných Australany. Ti považují Kivie za krapet nezáživné a obecně sto let za opicemi. Kiviům je nicméně jasné, že tyto posměšky jsou prostě jen důsledkem závisti či úžehu.

Poněkud paradoxně na národ, jehož obecně používaná přezdívka pochází od plachého nelétavého ptáka, jsou Kiviové vášniví cestovatelé. Nový Zéland má více cestovních pasů na milion obyvatel než kterákoli jiná země světa a většině z nich se dostává hojného využití. Vzhledem k množství Kiviů, kteří se vyskytují v barech a stavějí tábořiště v blízkosti ragbyových stadionů po celé zeměkouli, ostatní cestovatele nezřídka překvapí, když zjistí, že Kiviů je jen něco přes čtyři miliony.

Poněkud paradoxně jsou Kiviové, jejichž obecně používaná přezdívka pochází od plachého nelétavého ptáka, vášniví cestovatelé.

V zahraničí bývají Kiviové obvykle žádaní, ať už coby týmoví lídři či chůvy, nebo pro výkon jakéhokoli jiného zaměstnání vyžadujícího vytrvalost, houževnatost a všestrannost. Kiviové musejí být všestranní. Není jich prostě dost na to, aby mohli být úzce zaměřenými odborníky.

Zvláštní vztahy

Kiviové mívali nejsilnější pouto s Británií, svou Mateřskou zemí, Rodnou zemí či Domovem (vždy psáno s velkým písmenem). Kiviové byli britštější než samotní Britové. Která jiná země ustavila Výbor pro oslavu korunovace? Pak Británie vstoupila do Evropských společenství a přestala upřednostňovat hlavní exportní artikly Nového Zélandu – máslo, maso a vlnu. Co hůř, Kiviové přijíždějící do Mateřské země se na Heathrow museli zařadit do fronty označené „cizinci“!

Navzdory takovým strastem má významná část Kiviů stále nejraději Británii. Vyrovnat se s neopětovanou láskou však není snadné a čas od času si proklestí cestu stoupenci republiky. Nový Zéland již v Londýně nemá státní radu coby svůj nejvyšší apelační soud a britský systém vyznamenání byl nahrazen čistě novozélandskou verzí.

V USA bývala oblíbená nálepka na nárazník s textem „Kéž bych byl bezjaderný Kivi“.

Zvětšující se odstup od Británie vedl k tomu, že se významnou destinací novozélandského zboží a služeb staly Spojené státy. Zvláštní vztah se samotnými Američany započal během druhé světové války, kdy tisíce mariňáků prošly Novým Zélandem cestou do války v Tichomoří a řada hostitelských rodin navázala se „svým“ mariňákem blízký vztah.

V důsledku toho Kivii poněkud otřásl způsob, jakým americká vláda reagovala na jejich bezjadernou politiku zavedenou v 80. letech 20. století, která zabránila americkým atomovým plavidlům ve vstupu do novozélandských výsostných vod. Spojené státy braly tuto protiatomovou politiku jako urážku, a proto vypudily Nový Zéland z obranné aliance tří zemí ANZUS (Austrálie, Nový Zéland a USA).

Během nejnapjatějšího období jaderné rozepře Kiviové čerpali odvahu a naději ze skutečnosti, že zdaleka ne všichni Američané stranili své vládě. V USA byla tehdy oblíbená nálepka na nárazník s textem „Kéž bych byl bezjaderný Kivi“; Američané si ji často fotili a posílali svým přátelům na Nový Zéland.

Vztahy se však od té doby zlepšily a Američané dnes přijíždějí na návštěvu ostrova v hojném počtu. Kiviové je mají rádi, a to nejen pro jejich zábavná trička a nadité peněženky.

Navzdory vzájemné přátelské nesnášenlivosti je to právě Austrálie, s níž má Nový Zéland nejtěsnější vztah.Novozélandský protijaderný postoj ohromně posílil, když Francie obnovila zkoušky jaderných zbraní na atolu Mururoa. Rozlícení tím, že se něco takového děje téměř za jejich humny, se Kiviové (s podporou Australanů) postavili do čela jihopacifické opozice, která požadovala, aby si Francouzi prováděli podzemní jaderné zkoušky trochu blíž své domoviny (nejlépe pod Vítězným obloukem).

Kiviové mají více společného s Kanaďany, kteří umějí ocenit dynamický vztah většího a menšího bratra, který má Nový Zéland s Austrálií. Jen oni dokážou plně pochopit bolest, kterou Kiviové pociťují, když někdo v cizině uslyší jejich přízvuk a zeptá se jich, zda jsou Australané. Nakonec, navzdory jejich vzájemné přátelské nesnášenlivosti, je to však právě Austrálie, s níž má Nový Zéland nejtěsnější vztah. Navzájem si poskytují nejvyšší počet návštěvníků, hojně mezi sebou obchodují, uzavírají sňatky a přes „příkop“ tvořený Tasmanovým mořem proudí oběma směry spousta lidí za prací i studiem.

Kiviové vědí, že když vyhraje Austrálie, je to jen proto, že má více než pětkrát tolik obyvatel, z nichž může vybírat hráče.

Občas přijde na přetřes téma společné měny, obvykle ze strany politiků, kteří opatrně vstupují do zrádných vod veřejného mínění. V současnosti se tento nápad považuje v obou zemích za nepřijatelný, avšak Dohoda o těsnějších ekonomických vztazích, která vytvořila jednotný minitrh mezi Novým Zélandem a Austrálií, posílila obchodní pouta do té míry, že v opovržlivých hospodských hovorech a výtvorech karikaturistů se Nový Zéland stal „osmým australským státem“.

Jak se Kiviové vidí navzájem

V Aucklandu dnes žije více lidí pocházejících z Niue a Cookových ostrovů než na ostrovech samotných.

Auckland vs. Nový Zéland

V podstatě se dá říct, že na Novém Zélandu existují dvě geografické a mentální identity – obyvatelé Aucklandu a zbytek. Čím dále na jih Nového Zélandu pojedete, tím bude protiaucklandské smýšlení silnější.