Národní identita

Varování předem

Švédové jsou podnikaví, spravedliví a objektivní lidé, kteří trpí mírným velikášstvím. Myslí si například, že ztvárnění Švédska na mapě rukou kartografa Mercatora – velikostí zhruba odpovídající Indii – je zcela přiměřené. Odmítají se nechat házet do jednoho pytle s ostatními Skandinávci, jako by snad neměli svoji vlastní jedinečnou identitu.

Švédové jsou podnikaví, spravedliví a objektivní lidé, kteří trpí mírným velikášstvím.

Ze švédského pohledu jsou rozdíly mezi jednotlivými severskými zeměmi víc než jasné. Dánsko je placaté, Norsko svislé, Island taje, Finsko je jedno velké bludiště, ale Švédsko je bezpochyby fantasticky idylické místo.

Navíc jsou zde velké jazykové rozdíly. Všechny finské věty začínají falzetem a končí barytonem. Norština zní jako finština vyslovovaná pozpátku. Dánové se svými dvojhláskami mluví, jako by jim v krku uvízl horký brambor a nemohli se rozhodnout, zda ho vyplivnout, nebo spolknout. Jedině jazyk švédský se dokázal z původní chrochtavé islandské hatmatilky vyvinout do zpěvavé, světem zbožňované mluvy postavy švédského kuchaře z animovaného filmu Mupeti. (Pokud našinci studujícímu švédštinu přechází sluch i zrak nad švédskými samohláskami, představte si na jeho místě nebohého Švéda, který se pokouší naučit česky a láme si hlavu i jazyk nad známou lingvistickou lahůdkou s tři sta třiceti třemi stříkačkami a střechami.)

V žádné jiné zemi nenajdete téměř nic, s čím by Švédové sami sebe a svoji zemi nesrovnávali a nevycházeli z toho jako ti lepší.

Kontrasty v národních kulturách a povahách jsou neméně do očí bijící. Norové jsou prostý a upřímný lid, Dánové jsou veselí chlapíci, co se rádi pobaví. Finové jsou zamlklí, jen je komáři občas přimějí k divokým výkřikům a poskokům, turistickými průvodci mylně označovaným za lidové tance. Švédové všechny tyto vlastnosti spojili a dali jim zcela nový rozměr. Humor nacházejí v neomalené přímosti, mlčení vyplňují nezávazným klábosením a řeč těla zcela zrušili.

Švédy udivuje, když zjistí, že cizinci nemají nad postelí zarámovanou mapu Švédska. Nemohou uvěřit vlastním uším, když potkají někoho, kdo si myslí, že hlavním městem Švédska je Oslo, nebo že značka Swatch je švédská. S takovými projevy tupé nevědomosti lze bojovat jen precizní osvětovou kampaní, a z toho důvodu žádného Švéda nikdy neomrzí poučovat všechny kolem sebe o Švédsku.

V žádné jiné zemi nenajdete téměř nic, s čím by Švédové sami sebe a svoji zemi nesrovnávali a nevycházeli z toho jako ti lepší, ať už jde o délku diskuse, šíři zevšeobecňování či míru troufalosti. Pro větší důvěryhodnost jsou taková srovnání podávána s lehkým sebepodceňováním, jež ale vůbec nezakrývá vše podtrhující národní hrdost.

Vlastenectví

Švédská vlajka je ve Švédsku k vidění úplně všude – vlaje na plotech, zdobí narozeninové dorty a vánoční stromečky.

Švédové pohrdavě ohrnují nosy nad veřejnými projevy vlastenectví a příhodně přitom přehlížejí fakt, že švédská vlajka je ve Švédsku k vidění úplně všude. Vlaje na plotech, zdobí narozeninové dorty a vánoční stromečky a najdete ji na pohlednicích i tvářích fotbalových fanoušků. Žlutá a modrá září ze vzorů na svíčkách, ubrouscích, z etiket lahví a plechovek, a je dokonce součástí loga švédských firem.

Švédové ale nejsou vlastenci v obvyklém slova smyslu. Vítězné bitvy označují spíše velké runové kameny než bronzové sochy. Je pravda, že v parku v centru Stockholmu se pyšně tyčí socha válečníka a krále Karla XII., která ukazováčkem jedné ruky žalobně míří k Rusku a v druhé ruce drží tasený meč, ale pozornosti se dočkala jen jedenkrát, a to když studenti z recese během noci pověsili na králův ukazováček obří jo-jo. Zeptejte se Švéda na jeho rodnou zem a dostane se vám sáhodlouhé přednášky. Neuslyšíte však svižnou píseň o historii a kultuře, ale rozvláčnou symfonii o lesích bez konce, ostrovní idyle, racích s akvavitem a květinami zdobených májkách.

Švédskou vlajku tvoří žlutý kříž na modrém poli, který symbolizuje křesťanské dědictví národa. Barvy vlajky však také vyvolávají vzpomínky na blažená léta dětství, kdy nebe bylo modřejší a slunce zlatější. Pro Švédy představuje národní vlajka především oku lahodící pozadí. Nesvolává švédský lid do války, zve ho spíše na piknik na rozkvetlé louce.

Jak vidí sami sebe

Švédská hymna to říká jasně: „Žijeme vzpomínkami na svoji slavnou minulost“, což je odkaz na Storhetstid neboli „Staré dobré zlaté časy“, kdy Švédsko vládlo většině zemí severní Evropy (viz mapa). Už dlouho předtím dávali Vikingové národům kolem Středozemního moře, na Britských ostrovech a na severu Ameriky ochutnávat švédskou moc a sílu. Když se při hodině dějepisu narazí na téma Vikingů, jsou dnešní školáci nabádáni, aby sträcka på sig – drželi hlavy zpříma.

Od těch opojných dávných dnů siláctví ale Švédové udělali velkolepý obrat, z Rambů se převlékli za Rimbaudy a vyrazili na vytrvalé tažení za svět krásy a nevinnosti, zatímco po straně tak trochu dělali do pašování zbraní. Ve 20. století se jednotlivé národy začaly osamostatňovat a Švédové se pokoušeli lepit rozbitý džbánek dohromady. Slavní švédští diplomaté a politici Raoul Wallenberg, Folke Bernadotte, Dag Hammarskjöld a Olof Palme se zapsali do historie jako neohrožení míroví vyjednavači, kteří za svou troufalost zaplatili životem. Švédové se svými slavnými krajany inspirovali a dnes považují sami sebe za Svědomí světa.

Švédové považují sami sebe za Svědomí světa.

Krom toho se považují za zosobnění poctivosti. Švédští ministři se s neselhávající pravidelností veřejně přiznávají ke špinavostem a rezignují. Zkuste někde najít větší upřímnost.

Jak je vidí ostatní národy

Norové považují Švédy za nesnesitelné nadutce, zatímco Dánové mají za to, že Švédové zkazí každou zábavu. Britové si myslí, že Švédové jsou sice sexy, ale studení čumáci, a Američané je považují za Švýcary.

Celosvětová pověst Švédů, že je to s nimi trochu moc na rovinu, není úplně přesná – Švédové jsou rovnější než pravítko. Spisovatel Herman Lindquist to shrnul následovně: Švédové měří svět pravítkem, jež společně stloukli Martin Luther, Gustav Vasa (zakladatel švédského státu), hnutí Střídmosti (usilující o snížení konzumace alkoholu) a sto let socialismu. Luther přihodil švédskou zálibu v jednoduchosti, Vasa národní identitu, Hnutí střídmosti sklony k pokryteckému svatouškovství a socialismus odpor k práci.

Mnoho cizinců žijících ve Švédsku také Švédy považuje za společensky nepřístupné konzervy. Sousedé si hledí jen sami sebe a svého a kolegové chodí po práci rovnou domů. Na druhou stranu je známo několik případů nově příchozích do země, kteří své švédské sousedy pozvali na kávu či kolegy po práci na pivo. Podobné iniciativy se obvykle setkávají se směsicí šokované nevěřícnosti a příjemného překvapení.

Jak vidí ostatní

Švédové jsou jedineční v tom, že jim vlastně nevadí žádný národ jako takový. Blahosklonný postoj, který zaujímají vůči svým severským sousedům, nepramení z nelibosti, ale jen a pouze z jejich neochvějného přesvědčení, že Švédsko je prostě lepší.

Blahosklonný postoj Švédů vůči jejich severským sousedům nepramení z nelibosti, ale pouze z jejich neochvějného přesvědčení, že Švédsko je prostě lepší.

Pochopitelně Švédové neoceňují, když si Němci na dovolené ještě před snídaní zaberou notoricky nedostatková lehátka u bazénu a nepotěší je ani dotaz Američana, jakou hodnotu má vlastně krona ve skutečných penězích (neboli amerických dolarech), stejně jako Ital předbíhající ve frontě na lyžařský vlek. To se ale považuje pouze za drobné odchylky od švédských norem společenského chování, které se zakládají na svornosti a jednotě.

V zahraničí si Švédové raději drží domorodce v bezpečné vzdálenosti od těla a přenechávají jim roli pozadí na selfíčkách. Ale v zásadě mají Švédové cizince rádi. Jejich legrační obličeje a vrtochy jim připomínají, jak nádherné je být normální – neboli Švéd.

Povaha

Obezřetná zdrženlivost

Švédská povaha se postupně vyvinula z nutnosti přežít v nehostinném prostředí a nezbytnosti vyjít s ostatními kolem. Drsné klima udělalo ve Švédsku z bojechtivých Vikingů odolné lovce, kteří volný čas využívali raději k odpočinku než ke společenským stykům se sousedy. Nehledě na to, že sousedů měli pomálu. Výsledkem je národ introvertů, kteří si stále velmi cení své nezávislosti a touží po velkém životním prostoru. Švédské rčení by mohlo znít (tedy v případě, že by Švédové nějaká rčení měli, což nemají): „Jeden je společnost, dva už jsou dav.“

Melancholie

Společným rysem obyvatel Švédska je silně prožívaný svårmod, což je hluboká trudomyslnost zrozená z nekonečných zim, daní a pocitu, že na geopolitické a sociálně-ekonomické větvi stromu světa trčí hodně daleko. Často se noří do sebe a dumají nad smyslem života, aniž by kdy dospěli k nějakým uspokojivým závěrům. Stroze ponuré scény a nevyřešené zápletky v mnoha filmech Ingmara Bergmana jsou přesným odrazem švédské psychiky.

Švédové se často noří do sebe a dumají nad smyslem života, aniž by kdy dospěli k nějakým uspokojivým závěrům.

Všechen ten melancholický svårmod dělá ze Švédů plaché a společensky dosti nemožné jedince. Když se někde poprvé setkají dva Švédové, ve skutečnosti se setkání účastní čtyři. Dvě viditelné osoby z masa a kostí a jejich dvě neviditelná mytická druhá já, která postávají opodál a kritizují každé slovo a gesto svých majitelů. Teprve když se ti dva lépe poznají, přesunou se jejich alter ega na vedlejší kolej, ale ani tam nepřestávají nevěřícně kroutit hlavami.

Není divu, že se Švédové na první pohled zdají odměření, dokonce trochu chladní. Jsou chudáci natolik zaměstnaní dohadováním se se svými druhými já, že se nemohou pořádně soustředit na osobu, která stojí před nimi.

Jakmile se však ze svých vnitřních šarvátek vymaní, jsou schopni přátelskosti a pohostinnosti téměř hraničící s vřelostí.

Undfallenhet

Ve jménu konsensu nechávají manažeři raději veškerá důležitá rozhodování na speciálních komisích.

A pak tu máme „občanská sdružení“. Jejich vznik stanovuje zákon a účelem je zajistit, aby měli místní obyvatelé vliv na oblast veřejných služeb, jako jsou například dodávky vody, údržba silnic a rekreační vybavenost. Jejich existence ale ne vždy nutně vede k harmonii.

Pragmatismus

S pragmatismem kráčí ruku v ruce ochota ke kompromisu ve věcech malých i velkých.