1 Abeceda a výslovnost

1.1 Abeceda

Α α | άλφα | alfa | [a]
Β β | βήτα | vita | [v]
Γ γ | γάμα | gama | [gh j]
Δ δ | δέλτα | delta | [ð]
Ε ε | έψιλον | epsilon | [e]
Ζ ζ | ζήτα | zita | [z]
Η η | ήτα | ita | [i]
Θ θ | θήτα | thita | [θ]
Ι ι | γιώτα | jiota | [i]
Κ κ | κάπα | kapa | [k kj]
Λ λ | λάμδα | lamda | [l ľ]
Μ μ | μι | mi | [m]
Ν ν | νι | ni | [n ň]
Ξ ξ | ξι | ksi | [ks]
Ο ο | όμικρον | omikron | [o]
Π π | πι | pi | [p]
Ρ ρ | ρο | ro | [r]
Σ σ (ς) | σίγμα | sigma | [s]
Τ τ | ταυ | taf | [t]
Υ υ | ύψιλον | ypsilon | [i]
Φ φ | φι | fi | [f]
Χ χ | χι | chi | [ch ç]
Ψ ψ | ψι | psi | [ps]
Ω ω | ωμέγα | omega | [o]

Poznámky k výslovnosti

* Výslovnost písmena γ gama [gh] je v novořečtině na rozmezí českých hlásek h a ch. Vyslovuje se hrdelně, jako bychom vyslovovali hlásku g tak, jak vyslovujeme hlásku ch. Jen před [e] a [i] se gama čte jako české j.
* Písmeno δ delta [ð] čteme jako anglické znělé th (this), tedy podobně jako hlásku d, kdy je však špička jazyka mezi zuby.
* Při vyslovování písmena θ thita [θ], se podobně jako u anglického neznělého th (thank you) špička jazyka dotýká horních zubů a vytváříme proud vzduchu.
K výslovnosti speciálních znaků viz také kap. Přehled výslovnosti.

1.2 Výslovnost

Zatímco abeceda je totožná s abecedou staré řečtiny, výslovnost se v průběhu historického vývoje měnila (např. název písmene β se již nečte „beta“, ale „vita“ a písmeno se vyslovuje jako v) a dnešní pravopis neodráží moderní výslovnost.

1.2.1 Výslovnost dvojhlásek

αι | čteme jako české e | αιτία | [etía]
ει | čteme jako české i | ειρήνη | [iríni]
οι | čteme jako české i | οικονομία | [ikonomía]
υι | čteme jako české i | υιοθεσία | [ioθesía]
ου | čteme jako české u | ουρανός | [uranós]

Těmto dvojhláskám se odborně říká samohláskové digrafy.

Dvojhlásky αυ, ευ

Dvojhlásky αυ, ευ vyslovujeme jako české af, ef, následuje-li po nich neznělá souhláska ξ, θ, κ, π, σ, τ, φ nebo χ.

αυστηρός | [afstirós] | εύπιστος | [éfpistos]
αυτοκίνητο | [aftokínito] | εύκολος | [éfkolos]

Dvojhlásky αυ, ευ vyslovujeme jako české av, ev, následuje-li po nich samohláska nebo znělá souhláska β, γ, δ, ζ, λ, μ, ν či ρ.

αυλή | [avlí] | Εύα | [éva]
αύριο | [ávrio] | εύρημα | [évrima]

Dvojhlásková výslovnost

Pokud je třeba dvě vedle sebe stojící samohlásky vyslovovat samostatně, píše se nad druhým znakem (tedy nad ι či υ) dvojtečka, tzv. trema (διαλυτικά). Nejčastěji se vyslovují dvojslabičně, ale existují slova, kde obě samohlásky patří do jedné slabiky (např. χαϊδεύω [chajðévo]).

αϊ | české aj | λαϊκός | [lajikós]
εϊ | české ej | βόλεϊ | [vólej]
οϊ | české oj | ευνοϊκός | [evnojikós]
υϊ | české iji | μυϊκός | [mijikós]
αϋ | české ai (dvojslabičně) | αϋπνία | [aipnía]
εϋ | české ei (dvojslabičně) | ξεϋφαίνω | [kseiféno]

Trema není potřeba, když je nad první samohláskou přízvuk. νεράιδα [nerájda], πλάι [pláj] (ale πλαϊνός [plajinós]), κορόιδεψα [korójdepsa] (ale κοροϊδεύω [korojdévo])

1.2.2 Výslovnost souhláskových skupin

γγ | jako české ng | Αγγλία | [anglía]
γκ | na začátku slova jako | γκρεμός | [gremós]
| české g |  |
| uvnitř slova před ε, αι, η, ι, | εγκύκλιος | [enkíklios]
| ει, οι, υ jako české nk |  |
| uvnitř slova před α, ο, ω, | αγκαλιά | [angaliá]
| ου jako české ng |  |
γχ | jako české hch, ale trochu | συγχωρώ | [sihchoró]
| nosově, spíše jako nch |  |
μπ | na začátku slova jako | μπάλα | [bála]
| české b |  |
| uvnitř slova jako | αμπέλι | [ambéli]
| české mb |  |
ντ | na začátku slova jako | ντόπιος | [dópios]
| české d |  |
| uvnitř slova jako české nd | πέντε | [pénde]
τσ (τς) | jako české c | τσάντα | [cánda]
τζ | jako české dz | τζατζίκι | [dzadzíki]

1.2.3 Přehled výslovnosti

α | jako české a
αι | jako české e: αίμα [éma] krev
αυ | 1. jako české af, následuje-li neznělá souhláska: αυτός [aftós] on, ten
| 2. jako české av, následuje-li znělá souhláska nebo samohláska: αύριο [ávrio] zítra
αϋ | jako české ai vyslovené dvojslabičně: αϋπνία [aipnía] nespavost
β | jako české v: βέβαιος [véveos] jistý
ββ | jako české v: Σάββατο [sávato] sobota
γ | 1. jako české j [j], stojí-li před ε, αι, η, ι, ει, οι, υ: γιαγιά [jajá] babička
| 2. jako znělé ch [gh], podobné hrdelnímu gh, zvuk mezi českým h a ch, stojí-li před α, ο, ω, ου nebo souhláskami: γάλα [ghála] mléko, εγώ [eghó] já
γγ | jako české ng: Αγγλία [anglía] Anglie, kromě συγγνώμη [sighnómi] promiň, promiňte
γκ | 1. jako české g, stojí-li na začátku slova: γκρίζος [grízos] šedivý + některá cizí slova: αργκό [argó] argot, μπαγκέτα [bagéta] bageta
| 2. jako české nk uvnitř slova, následuje-li ε, αι, η, ι, ει, οι, υ: εγκύκλιος [enkíklios] oběžník + slova φράγκο [fránko] frank, φραγκοκρατία [frankokratía] francouzská nadvláda
| 3. jako české ng uvnitř slova, následuje-li α, ο, ω, ου: αγκαλιά [angaliá] náruč
γχ | jako české hch, ale trochu nosově jako nch: άγχος [áhchos] stres
δ | jako anglické znělé th [ð] ve slovech the, this: δίδω [ðíðo] dávám
ε | jako české e: ελάφι [eláfi] jelen
ει | jako české i: είμαι [íme] jsem
ευ | 1. jako české ef, následuje-li neznělá souhláska (ξ, θ, κ, π, σ, τ, φ, χ): εύκολος [éfkolos] snadný
| 2. jako české ev, následuje-li samohláska nebo nělá souhláska (β, γ, δ, ζ, λ, μ, ν, ρ): Ευρώπη [evrópi] Evropa
ζ | jako české z: ζωή [zoí] život
η | jako české i: ησυχία [isichía] ticho
θ | jako anglické neznělé th [θ] ve slovech thing, theme: θέμα [θéma] téma
ι | jako české i: ίσιος [ísios] rovný
κ | 1. jako české k, stojí-li před α, ο, ω, ου nebo před souhláskou: κακός [kakós] zlý, κλίμα [klíma] podnebí
| 2. změkčeně jako kj, blízké českému ť, stojí-li před ε, αι, η, ι, ει, οι, υ: κύριος [kjírios] pán, καινούριος [kjenúrios] nový
κκ | jako české k: εκκλησία [eklisía] kostel
λ | měkčí než české l, zvláště před [i] se vyslovuje jako [ľ], měkké l: λιώνω [ľióno] rozpouštět
λλ | jako české l: αλλά [alá] ale
μ | jako české m: μητέρα [mitéra] matka
μμ | jako české m: λήμμα [líma] slovíčko
μπ | 1. jako české b na začátku slova: μπαίνω [béno] vstupuji
| 2. jako české mb uvnitř slova: αμπέλι [ambéli] vinice, ale výjimkou jsou některá slova cizího původu: τουρμπίνα [turbína] turbína, μπάρμπας [bárbas] strýc, μπαμπάς [babás] táta, a dále složená slova jako např. σύμπτωμα [símptoma] symptom
ν | jako české n, kromě případů, kdy po něm následuje [i] a po něm další samohláska a stává se z něj ň: νιώθω [ňióθo] cítím
νν | jako české n: σύννεφο [sínefo] mrak
ντ | 1. jako české d na začátku slova: ντόπιος [dópios] místní
| 2. jako české nd uvnitř slova: πέντε [pénde] pět, existují však výjimky jako αντένα [anténa] anténa, αντίκα [antíka] starožitnost, δαντέλα [ðantéla] krajka
ξ | jako české x: ξένος [ksénos] cizinec
ο | jako české o: οδηγός [oðighós] řidič
οι | jako české i: οικονομία [ikonomía] ekonomie
ου | jako české u: ουτοπία [utopía] utopie
π | jako české p: πόδι [póði] noha
ππ | jako české p: ιππασία [ipasía] jízda na koni
ρ | jako české r: ρήμα [ríma] sloveso
ρρ | jako české r: επίρρημα [epírima] příslovce
σ | 1. jako české s – na konci slov píšeme ς: σοφία [sofía] moudrost, σκοπός [skopós] záměr
| 2. jako české z, stojí-li před znělou souhláskou: ασβέστης [azvéstis] vápno
σσ | jako české s: νάρκισσος [nárkisos] narcis
τ | jako české t: ταμίας [tamías] pokladní
τζ | jako české dz: τζάκι [dzáki] krb
τσ | jako české c: τσάι [cái] čaj
ττ | jako české t
υ | jako české i
υι | jako české i: υιός [iós] syn
φ | jako české f: φόβος [fóvos] strach
χ | 1. jako české ch, stojí-li před α, ο, ω, ου nebo před souhláskou: χορός [chorós] tanec
| 2. jako měkké ch (chj) [ç], stojí-li před ε, αι, η, ι, ει, οι, υ: χέρι [çéri] ruka
ψ | jako české ps: ψαράς [psarás] rybář
ω | jako české o: ώρα [óra] hodina

1.3 Přízvuk

Přízvuk (τόνος) je dynamický, důrazový. Je výraznější než v češtině, takže také prodlužuje samohlásku. Může mít i rozlišovací roli u jinak shodných slov.
o γέρος (stařec) – γερός (pevný, zdravý)
o όρος (podmínka, název) – ο ορός (sérum, infuze)
V knihách a tiskovinách vydaných před r. 1982 se ještě můžeme setkat s polytonickým pravopisem, který označoval kromě dynamického přízvuku také průtažný přízvuk a přídechy, které však již pro výslovnost novořečtiny neměly žádný význam. I dnes je ještě některými autory používán, ale považujeme ho za archaizující. Přízvuk se označuje čárkou nad samohláskou přízvučné slabiky. Pokud je tato samohláska první hláskou vlastního jména nebo jí začíná věta, přízvuk se označuje čárkou před touto samohláskou.
Άννα [ána], Έλα! [éla]
Pokud přízvuk spočívá na samohláskových spřežkách (αι, ει, οι, υι, ου, αυ, ευ), čárka označující přízvuk se píše vždy nad druhou samohláskou.
τείχος [tíchos], ναύτης [náftis]
U ostatních samohláskových seskupení se čárka zapisuje nad samohláskou, která se vyslovuje silněji.
διάλειμμα [diálima], νεράιδα [neráida], άυλος [áilos], μοιάζω [miázo]
Přízvuk neoznačujeme v textu psaném velkými písmeny, jako jsou např. nápisy.
ΖΑΧΑΡΟΠΛΑΣΤΕΙΟ (Cukrárna), ΕΘΝΙΚΗ ΤΡΑΠΕΖΑ (Národní banka)
Jednoslabičná slova nemívají označený přízvuk. Výjimku představují slova, u nichž by mohlo dojít k záměně významu:
η – ή určitý člen ženského rodu – nebo (spojka) που – πού že (spojka) – kde (tázací příslovce) πως – πώς že (spojka) – jak (tázací příslovce)

Posouvání přízvuku

Přízvuk je pohyblivý, tzn. že se při skloňování a časování může přesouvat nad jiné slabiky, přičemž platí pravidlo tří slabik: přízvuk musí ležet nejdále na třetí slabice od konce slova.
δένω – έδενα – θα δεθώ vážu – vázal jsem – svážu αγοράζω – αγόραζα – θα αγοράσω kupuji – kupoval jsem – koupím Pokud tedy přibírá slovo při skloňování či časování další slabiku a toto pravidlo by bylo porušeno, přízvuk se posouvá o jednu slabiku doprava.
το διαμέρισμα (byt) – τα διαμερίσματα το όνομα (jméno) – τα ονόματα Přízvuk také nemůže zůstat na třetí slabice od konce, pokud se v koncovce podstatného jména nalézají samohlásky, které byly ve staré řečtině dlouhé: ου, ω a ει. Týká se to tedy koncovek -ου (gen. sg.), -ους (akuz. pl.), -ων (gen. pl.) a -εις (nom., akuz. a vok. pl.). To však neplatí pro novější lidové výrazy a slova složená. ο άνθρωπος (člověk) – του ανθρώπου – των ανθρώπων – τους ανθρώπους η έξοδος (východ) – της εξόδου – των εξόδων – τις εξόδους το πρόσωπο (osoba, tvář) – του προσώπου – των προσώπων το πρόβλημα (problém) – τα προβλήματα – των προβλημάτων η κατάληξη (koncovka) – οι καταλήξεις – τις καταλήξεις Ale: το κάρβουνο (uhlí) – του κάρβουνου Ale: το ψαράδικο (rybárna) – του ψαράδικου Ale: παλιόκαιρος (ošklivé počasí) – του παλιόκαιρου Dále mnohá maskulina zakončená na -ας nebo -ης a feminina zakončená na -α nebo -η jsou v genitivu plurálu přízvukovaná na poslední slabice. ο κλέφτης (zloděj) – οι κλέφτες – των κλεφτών ο τουρίστας (turista) – οι τουρίστες – των τουριστών ο άντρας (muž) – οι άντρες – των αντρών η τράπεζα (banka) – οι τράπεζες – των τραπεζών η τέχνη (umění) – οι τέχνες – των τεχνών ale: ο αγώνας (boj, závod) – οι αγώνες – των αγώνων ale: η εφημερίδα (noviny) – οι εφημερίδες – των εφημερίδων

Příklonky

Nachází-li se za tří- či víceslabičným slovem (podstatným jménem, slovesem nebo participiem prézenta aktiva) s přízvukem na třetí slabice od konce slabý tvar osobního zájmena - příklonka, tj. μου, με, μας, σου, σας, του, τον, τους, της, την, τις, τες, το, τα, buď ve funkci přivlastňovacího zájmena nebo předmětu, vzniká druhý přízvuk na poslední slabice hlavního slova (včetně příklonky by se jinak vedle sebe nacházely tři slabiky bez přízvuku).
το χάρισμά σου (tvůj talent), ο πρόεδρός μας (náš prezident) άφησέ το (nech to), θύμισέ μου (připomeň mi), διάβασέ το (přečti to) φυτεύοντάς τα (když je sázel(a)), αποφεύγοντάς τον (když se mu vyhýbal(a)) Přízvuk se může přidávat také nad příklonky μου, μας, σου, σας, του, τους, το, τα, a to tehdy, když po dvojslabičném tvaru slovesa v rozkazovacím způsobu následují dvě příklonky.
δώσε μού το (dej mi to), γράψε τού το (napiš mu to), φέρε μάς τους (přines nám je) Slovo, které má přízvuk na poslední slabice, se nazývá οξύτονο (oxytonon). Slovo, které má přízvuk na předposlední slabice, se nazývá παροξύτονο (paroxytonon). Slovo, které má přízvuk na třetí slabice od konce, se nazývá προπαροξύτονο (proparoxytono).

1.4 Odpadání samohlásek

V neformálním a neoficiálním jazyce může docházet k následujícímu odpadávání samohlásek ze začátku nebo z konce slov:
* koncová samohláska slova, za kterým následuje slovo začínající na samohlásku (elize):
μου αρέσει – μ' αρέσει (líbí se mi) σε αγαπώ – σ' αγαπώ (miluji tě) το/τα άκουσα – τ' άκουσα (slyšel jsem to) θα ακούσω – θ' ακούσω (uslyším) να αφήσω – ν' αφήσω (abych nechal) από όλους – απ' όλους (od všech) με εσένα – μ' εσένα (s tebou) σε εμένα – σ' εμένα (ke mně) * koncová samohláska slova, za kterým následuje slovo začínající na souhlásku (apokopa):
πάρε το – πάρ' το (vezmi to) κάνε το – κάν' το (udělej to) από την Αθήνα – απ' την Αθήνα (z Athén) μέσα στη θάλασσα – μες στη θάλασσα (v moři) * počáteční samohláska slova, které následuje po slově končícím na samohlásku (afereze). Pokud je odpadající samohláska přízvučná, slovo zůstává bez přízvuku:
από εδώ – από δώ (odtud) σου έδωσα – σου 'δωσα (dal jsem ti) θα έρθω – θα 'ρθω (přijdu) να είμαστε – να 'μαστε (ať jsme) μου έφερε – μου 'φερε (přinesl mi) πού είναι; – πού 'ναι; (kde je/jsou?) Ζřídka odpadá počáteční nepřízvukovaná samohláska slova, které následuje po slově končícím na souhlásku. τούτος εδώ – τούτος 'δώ (tenhle tady) Το βλέπεις 'κείνο (εκείνο) το σπίτι; (Vidíš onen dům?) Ve všech těchto případech se na místo odpadlé samohlásky vkládá apostrof. Výjimkou je příslovce μέσα, které má před slovem začínajícím na samohlásku tvar μες, a příslovce εδώ a εκεί, která mívají po spojkách από, κατά a προς tvar δω a κει.
μες στο σπίτι v domě από δω και πέρα od nynějška Η θέα από κει είναι εντυπωσιακή. Výhled odtamtud je fascinující. Κοιτάζουν προς τα δω. Dívají se směrem sem. V rychlém hovoru se věta může značně zkrátit: Σ' το 'πα. (Σου το είπα.) Řekl jsem ti to. Τι 'ν' όλ' αυτά τ' αστεία; (Τι είναι όλα αυτά τα αστεία;) Co je to za vtipy?

1.5 Koncové «ν»

Koncové ν mohou ztrácet určité členy τον, την, číslovka a neurčitý člen έναν, osobní zájmena αυτήν a την a nesklonné záporky δεν a μην.
τον άνθρωπο – το θρόνο την πόλη – τη χώρα έναν καιρό – ένα δάσκαλο αυτήν ήθελα – αυτή θέλω την ξέρω – τη σφίγγω δεν έχω – δε φοβάμαι μην τρως – μη βιάζεσαι Koncové ν zůstává v případě, když následující slovo začíná na samohlásku, na ražené souhlásky κ, π, τ, μπ, ντ, γκ nebo na τσ, τζ, ξ či ψ.
τον αέρα, έναν καιρό, είδα έναν ξένο, δεν μπορώ, μην ντρέπεσαι Koncové ν odpadává v případě, že následující slovo začíná na úžinové souhlásky γ, β, δ, χ, φ, θ, μ, ν, λ, ρ, σ či ζ.
τη γάτα, τη βρύση, τη χαρά, το φόβο, τη μητέρα, δε γράφω, μη ρωτάς, μη σταματάς

1.6 Poznámka k interpunkčním znaménkům

Řecké otázky jsou na konci označeny českým středníkem, který se shoduje s řeckým otazníkem.
Πού ήσουν; Kde jsi byl? Funkci středníku má v řečtině tečka nahoře („povýšená tečka“), tzv. άνω τελεία.
Αυτός δεν ήταν άνθρωπος· ήτανε θεριό, δράκος, του βουνού στοιχειό. Nebyl to člověk; bylo to divoké zvíře, drak, duch hory. Jako uvozovky slouží znaky « ».
Όποιος άκουσε τ' όνομά του φώναξε: «παρών». Kdo slyšel své jméno, zvolal: „Přítomen.“

2 Podstatná jména

U podstatných jmen v řečtině rozlišujeme čtyři pády (nominativ, genitiv, akuzativ a vokativ), číslo jednotné a množné a rody mužský, ženský a střední.
Ostatní pády se vyjadřují pomocí předložek σε, για, με, από, po kterých následuje podstatné jméno v akuzativu. Stejně jako v češtině existují podstatná jména, která mají jen jednotné číslo, např. η κόλαση (peklo), η γαλήνη (klid, mír), η δικαιοσύνη (spravedlnost), το ύφος (styl, způsob), το ναυτικό (námořnictvo), nebo naopak jen množné číslo, např. τα κιάλια (dalekohled), τα ηνία (uzda, otěže), τα εντόσθια (vnitřnosti), τα γενέθλια (narozeniny), τα συγχαρητήρια (gratulace), τα πεθερικά (tchán a tchýně), τα Αγγλικά (anglický jazyk), τα Ελληνικά (řecký jazyk) ad.

Odborné názvosloví

česky | latinsky | řecky
1. pád | nominativ (N) | ονομαστική (πτώση)
2. pád | genitiv (G) | γενική
4. pád | akuzativ (A) | αιτιατική
5. pád | vokativ (V) | κλητική
číslo jednotné | singulár (sg.) | ενικός αριθμός
číslo množné | plurál (pl.) | πληθυντικός αριθμός
rod mužský | maskulinum (m.) | αρσενικό γένος
rod ženský | femininum (f) | θηλυκό γένος
rod střední | neutrum (n.) | ουδέτερο γένος

Podstatné jméno rodu mužského nazýváme maskulinum, podstatné jméno rodu ženského femininum a podstatné jméno rodu středního neutrum.

2.1 Skloňování podstatných jmen

2.1.1 Mužský rod

Podstatná jména mužského rodu (dále jen jako maskulina) jsou v nominativu singuláru vždy zakončena na -ς. Nejčastější jsou koncovky -ος, -ας a -ης.
ο φίλος - οι φίλοι (přítel) ο άντρας - οι άντρες (muž) ο επιβάτης - οι επιβάτες (cestující)

pád | člen | -ος | -ας | -ης
N sg. | ο | φίλος | άντρας | επιβάτης
G sg. | του | φίλου | άντρα | επιβάτη
A sg. | το(ν) | φίλο | άντρα | επιβάτη
V sg. | – | φίλε | άντρα | επιβάτη

pád | člen | -οι | -ες | -ες
N pl. | οι | φίλοι | άντρες | επιβάτες
G pl. | των | φίλων | αντρών | επιβατών
A pl. | τους | φίλους | άντρες | επιβάτες
V pl. | – | φίλοι | άντρες | επιβάτες

Ačkoli se vlastní jména s přízvukem na druhé slabice od konce jako Αλέκος, Γιώργος, Πέτρος, Σπύρος, Χρήστος ad. skloňují podle vzoru φίλος, ve vokativu nemají koncovku -ε, nýbrž -ο (stejně jako některá další paroxytona, např. γέρο, δράκο, φιλαράκο ad.). Αλέκο! Γιώργο! Πέτρο! Σπύρο! Χρήστο! jméno Παύλος může mít ve vokativu obě koncovky: Παύλε! i Παύλο! U maskulin na -ος, která mají přízvuk na třetí slabice od konce, se přízvuk v genitivu singuláru i plurálu a v akuzativu plurálu přesouvá na druhou slabiku od konce. Přízvuk se v genitivu plurálu přesouvá většinou i u maskulin končících na -ας (přízvuk se nepřesouvá např. u slov αιώνας, αγώνας, κανόνας, χαρακτήρας, χειμώνας ad.), přičemž všechna maskulina končící na -ης mají v genitivu plurálu přízvuk na poslední slabice.
ο άνεμος – του ανέμου – των ανέμων – τους ανέμους (vítr)
ο άνθρωπος – του ανθρώπου – των ανθρώπων – τους ανθρώπους (člověk)
ο μήνας – των μηνών (měsíc)
ο ελέφαντας – των ελεφάντων (slon)
ο στρατιώτης – των στρατιωτών (voják)
Pokud se podstatné jméno χρόνος (čas, rok) používá k vyjádření určitého věku, obvykle mívá v genitivu plurálu přízvuk na poslední slabice, tedy χρονών. Πόσω(ν) χρονών είσαι; Kolik je ti roků? Είμαι είκοσι χρονών. Je mi dvacet let.

Nestejnoslabičné skloňování

Nestejnoslabičná maskulina mají v množném čísle o jednu slabiku navíc.
ο ψαράς – οι ψαράδες (rybář) ο ταξιτζής – οι ταξιτζήδες (taxikář) ο παππούς – οι παππούδες (děda) ο λεκές – οι λεκέδες (skvrna)

pád | člen | -άς | -ης | -ούς | -ές
N sg. | ο | παπάς | μανάβης | παππούς | καφές
G sg. | του | παπά | μανάβη | παππού | καφέ
A sg. | το(ν) | παπά | μανάβη | παππού | καφέ
V sg. | – | παπά | μανάβη | παππού | καφέ

pád | člen | -άδες | -ηδες | -ούδες | -έδες
N pl. | οι | παπάδες | μανάβηδες | παππούδες | καφέδες
G pl. | των | παπάδων | μανάβηδων | παππούδων | καφέδων
A pl. | τους | παπάδες | μανάβηδες | παππούδες | καφέδες
V pl. | – | παπάδες | μανάβηδες | παππούδες | καφέδες

Podstatné jméno αέρας (vítr) má v množném čísle buď pravidelnou koncovku -ες nebo koncovku -ηδες: αέρες, αέρηδες. Všechna nestejnoslabičná maskulina musí mít v plurálu přízvuk nejdále na třetí slabice od konce.
φούρναρης – φουρνάρηδες (pekař)

Nepravidelné skloňování maskulin

Některé názvy zaměstnání mužského rodu zakončená na -έας, jako jsou γραμματέας, γραφέας, διανομέας, εισαγγελέας, κουρέας, σκαπανέας, συγγραφέας ad. a také další slova jako např. αμφορέας (amfora) a τομέας (sektor), se skloňují pravidelně v jednotném čísle, ale v množném čísle si zachovaly archaickou koncovku -είς.
ο συγγραφέας (spisovatel), του συγγραφέα, τον συγγραφέα, συγγραφέα
οι συγγραφείς, των συγγραφέων, τους συγγραφείς, συγγραφείς
Další maskulina, která mají specifické skloňování, jsou μυς (sval), πρέσβης (velvyslanec) a πρύτανης (rektor).
ο μυς, του μυός, τον μυ, μυ
οι μυς/μύες, των μυών, τους μυς/μύες, μυς/μύες
ο πρέσβης, του πρέσβη, τον πρέσβη, πρέσβη
οι πρέσβεις, των πρέσβεων, τους πρέσβεις, πρέσβεις
ο πρύτανης, του πρύτανη, τον πρύτανη, πρύτανη
οι πρυτάνεις, των πρυτάνεων, τους πρυτάνεις, πρυτάνεις
Některá maskulina tvoří kromě pravidelného tvaru množného čísla i druhý tvar množného čísla podle pravidel pro neutra, který se často liší i významem.

ο βράχος | οι βράχοι (skály) | τα βράχια (skály)
ο δεσμός | οι δεσμοί (pouta, svazek) | τα δεσμά (okovy)
ο καπνός | οι καπνοί (kouř) | τα καπνά (tabák)
ο λόγος | οι λόγοι (projevy, důvody) | τα λόγια (slova, gen. των λόγων)
ο χρόνος | οι χρόνοι (časy sloves) | τα χρόνια (roky)
ο αδελφός | οι αδελφοί (bratři) | τα αδέλφια (sourozenci)
ο πλούτος | – | τα πλούτη (bohatství, majetek)
ο σανός | – | τα σανά (sena)

2.1.2 Ženský rod

Podstatná jména ženského rodu (feminina) jsou zakončena na -α a -η, v některých případech na -ώ (některá vlastní jména, která mají jen jednotné číslo + ηχώ), dále pak na -ος a nestejnoslabičná feminina mají koncovky -ά a -ού.

-α, -η, -ώ

pád | člen | -α | -η | -ώ
N sg. | η | ώρα | νίκη | Καλυψώ
G sg. | της | ώρας | νίκης | Καλυψώς
A sg. | τη(ν) | ώρα | νίκη | Καλυψώ
V sg. | – | ώρα | νίκη | Καλυψώ

pád | člen | -ες | -ες | –
N pl. | οι | ώρες | νίκες | –
G pl. | των | ωρών | νικών | –
A pl. | τις | ώρες | νίκες | –
V pl. | – | ώρες | νίκες | –

U feminin v genitivu plurálu často přechází přízvuk na poslední slabiku.
η ώρα (hodina) – των ωρών, η θάλασσα (moře) – των θαλασσών, η γλώσσα (jazyk) – των γλωσσών, η τέχνη (umění) – των τεχνών, η αίθουσα (místnost) – των αιθουσών ad.
Ale existuje také řada feminin, která mají v genitivu plurálu přízvuk na druhé slabice od konce:
η μητέρα (matka) – των μητέρων, η ελπίδα (naděje) – των ελπίδων, η εικόνα (obrázek) – των εικόνων, η ιδιότητα (vlastnost, rys) – των ιδιοτήτων ad.
V některých ustálených spojeních archaického původu a ve formálním stylu se zachovaly v genitivu singuláru tvary končící na -ος nebo -εως: όνομα μητρός (jméno matky) Η εθνική Ελλάδος (národní tým Řecka) οι αποφάσεις της Ελληνικής κυβερνήσεως (rozhodnutí řecké vlády)

sg. -η / pl. -εις, sg. -ος / pl. -οι

Existují také feminina zakončená na -η, která mají archaické skloňování, tzn. v plurálu mají koncovku -εις (jako např. γνώση, κλίση, λύση, σκέψη, φύση ad.).
Έχει πολλές γνώσεις. Má hodně znalostí. Jsou-li tato feminina přízvukovaná na třetí slabice od konce, v množném čísle se jejich přízvuk posouvá o jednu slabiku doprava: βάπτιση (křtiny) – βαπτίσεις, δήλωση (prohlášení) – δηλώσεις, μήνυση (stížnost) – μηνύσεις, υπόθεση (předpoklad, záležitost) – υποθέσεις Dalšími femininy s archaickým skloňováním je skupina podstatných jmen, která jsou zakončena na -ος. Tato substantiva přebírají koncovky maskulin zakončených na -ος.

pád | člen | -η | -η | -ος
N sg. | η | σκέψη | δύναμη | έξοδος
G sg. | της | σκέψης/σκέψεως | δύναμης/δυνάμεως | εξόδου
A sg. | τη(ν) | σκέψη | δύναμη | έξοδο
V sg. | – | σκέψη | δύναμη | έξοδο

pád | člen | -εις | -εις | -οι
N pl. | οι | σκέψεις | δυνάμεις | έξοδοι
G pl. | των | σκέψεων | δυνάμεων | έξόδων
A pl. | τις | σκέψεις | δυνάμεις | εξόδους
V pl. | – | σκέψεις | δυνάμεις | έξοδοι

Koncovka genitivu singuláru -εως se užívá hlavně ve formálním stylu a v ustálených spojeních archaického původu: Το οικόπεδό του εντάχθηκε στο σχέδιο πόλεως. (Jeho pozemek byl zařazen do územního plánu města.) εκπαίδευση εξ αποστάσεως (vzdělávání na dálku, distanční studium) Do skupiny feminin zakončených na -ος patří hlavně podstatná jména ze slovní zásoby staré řečtiny, zejména jde o názvy některých měst, zemí a ostrovů. Jelikož se jejich koncovky shodují s koncovkami maskulin, často se chybuje ve členu. Je nutné si zapamatovat, že se jedná o feminina, a že se tudíž pojí se členem ženského rodu. Patří sem:
* složeniny slova οδός,

η οδός | cesta, ulice | η είσοδος | vchod
η έξοδος | východ | η πάροδος | ulička
η μέθοδος | metoda | η άνοδος | vzestup
η πρόοδος | pokrok | η σύνοδος | zasedání

* názvy zemí a ostrovů,

η Αίγυπτος | Egypt | η Επίδαυρος | Epidauros
η Κόρινθος | Korint | η Πελοπόννησος | Peloponés
η Κύπρος | Kypr | η Πάρος | Paros
η Νάξος | Naxos | η Λέσβος | Lesvos
η Μύκονος | Mykonos | η Ρόδος | Rhodos
η Δήλος | Délos |  |

* další výrazy,

η άμμος | písek | η έρημος | poušť
η άβυσσος | propast | η κιβωτός | velká truhla, archa
η λεωφόρος | třída, hlavní ulice | η διάλεκτος | dialekt
η παράγραφος | paragraf | η εγκύκλιος | oběžník, směrnice

* ženská povolání.

η ηθοποιός | herečka | η γιατρός | doktorka
η δικηγόρος | advokátka |  |

Ženská povolání zakončená na -έας a -της se skloňují stejně jako jejich mužské protějšky, liší se pouze tvarem genitivu singuláru. η γραμματέας (sekretářka), της γραμματέως, τη γραμματέα, γραμματέα
οι γραμματείς, των γραμματέων, τις γραμματείς, γραμματείς
η βουλευτής (poslankyně), της βουλευτού, τη βουλευτή, βουλευτή
οι βουλευτές, των βουλευτών, τις βουλευτές, βουλευτές

Nejstejnoslabičné skloňování

Stejně jako u maskulin i u feminin najdeme slova, která mají nejstejnoslabičné skloňování.
η αλεπού (liška) - οι αλεπούδες η μαμά (máma) - οι μαμάδες

pád | člen | -ού | -ά
N sg. | η | αλεπού | γιαγιά
G sg. | της | αλεπούς | γιαγιάς
A sg. | τη(ν) | αλεπού | γιαγιά
V sg. | – | αλεπού | γιαγιά

pád | člen | -ούδες | -άδες
N pl. | οι | αλεπούδες | γιαγιάδες
G pl. | των | αλεπούδων | γιαγιάδων
A pl. | τις | αλεπούδες | γιαγιάδες
V pl. | – | αλεπούδες | γιαγιάδες

2.1.3 Střední rod

Pro podstatná jména středního rodu (neutra) jsou v nominativu singuláru typické koncovky -ο, -ι a méně častο -ος.

pád | člen | -ο | -ι | -ος
N sg. | το | βιβλίο | τραγούδι | μέρος
G sg. | του | βιβλίου | τραγουδιού | μέρους
A sg. | το | βιβλίο | τραγούδι | μέρος
V sg. | – | βιβλίο | τραγούδι | μέρος

pád | člen | -α | -ια | -η
N pl. | τα | βιβλία | τραγούδια | μέρη
G pl. | των | βιβλίων | τραγουδιών | μερών
A pl. | τα | βιβλία | τραγούδια | μέρη
V pl. | – | βιβλία | τραγούδια | μέρη

Jak je zřejmé z tabulky, všechna neutra mají vždy stejný tvar v nominativu, akuzativu a vokativu.
Všechna neutra zakončená na -ι a -ος mají v genitivu plurálu přízvuk na poslední slabice, neutra zakončená na -ι i v genitivu singuláru.
το νησί (ostrov) – του νησιού – των νησιών
το σπίτι (dům, domov) – του σπιτιού – των σπιτιών
το δάσος (les) – του δάσους – των δασών
U neuter, která mají přízvuk na třetí slabice od konce, se často přízvuk v genitivu singuláru i plurálu přesouvá na druhou slabiku od konce. Neutra zakončená na -ος mají v tom případě posunutý přízvuk i ve všech ostatních pádech plurálu.
το πρόσωπο (obličej) – του προσώπου – των προσώπων
το άλογο (kůň) – του αλόγου – των αλόγων
το θέατρο (divadlo) – του θεάτρου – των θεάτρων
το άτομο (osoba) – του ατόμου – των ατόμων
το αυτοκίνητο (auto) – του αυτοκινήτου – των αυτοκινήτων
Ale: το σύννεφο (mrak) – του σύννεφου – των σύννεφων
το έδαφος (půda, oblast) – του εδάφους – τα εδάφη – των εδαφών το μέγεθος (velikost) – του μεγέθους – τα μεγέθη – των μεγεθών Neutra zakončená na -ος je třeba si zapamatovat, neboť je lze kvůli této koncovce snadno zaměnit za maskulina a nesprávně jim přiřadit člen mužského rodu.

το δάσος | les | το άλσος | lesík
το βέλος | šíp | το έδαφος | půda, území
το είδος | druh | το λάθος | chyba
το έθνος | národ | το γένος | rod
το τέλος | konec | το θράσος | drzost, opovážlivost
το κράτος | stát | το χρέος | dluh
το χείλος | ret, okraj | το μήκος | délka
το βάρος | váha | το πλάτος | šířka
το μέγεθος | velikost | το μέρος | část, strana
το στήθος | hruď, naďra | το πλήθος | množství, dav

Neutra zakončená na -άι a -όι přibírají v genitivu singuláru a ve všech pádech množného čísla před koncovku γ: το τσάι (čaj) – του τσαγιού το ρολόι (hodinky) – τα ρολόγια Výraz „ráno“ – πρωί má tyto tvary:
το πρωί – του πρωινού – το πρωί – πρωί τα πρωινά – των πρωινών – τα πρωινά – πρωινά Existuje skupina neuter, která se skloňují stejně jako neutra zakončená na -ι, ale v nominativu, akuzativu a vokativu singuláru mají koncovku -υ: βράδυ (večer), δάκρυ (slza), δίχτυ (síť) a στάχυ (klas). Jen δάκρυ si zachovává koncovku υ ve všech pádech. το βράδυ – του βραδιού – το βράδυ – βράδυ τα βράδια – των βραδιών – τα βράδια – βράδια το δάκρυ – x – το δάκρυ – δάκρυ τα δάκρυα – των δακρύων – τα δάκρυα – δάκρυα

Nestejnoslabičné skloňování

Nestejnoslabičné skloňování mají podstatná jména středního rodu zakončená na -μα, -ιμο, -ας a -ως.

pád | člen | -μα | -ιμο | -ας | -ως
N sg. | το | όνομα | ντύσιμο | κρέας | φως
G sg. | του | ονόματος | ντυσίματος | κρέατος | φωτός
A sg. | το | όνομα | ντύσιμο | κρέας | φως
V sg. | – | όνομα | ντύσιμο | κρέας | φως

pád | člen | -ματα | -ίματα | -ατα | -ώτα
N pl. | τα | ονόματα | ντυσίματα | κρέατα | φώτα
G pl. | των | ονομάτων | ντυσιμάτων | κρεάτων | φώτων
A pl. | τα | ονόματα | ντυσίματα | κρέατα | φώτα
V pl. | – | ονόματα | ντυσίματα | κρέατα | φώτα

U neuter s nestejnoslabičným skloňováním přechází přízvuk v genitivu plurálu na předposlední slabiku.
τα πράγματα (věci) – των πραγμάτων
τα κύματα (vlny) – των κυμάτων τα χρώματα (barvy) – των χρωμάτων Jako φως se skloňují také neutra καθεστώς a γεγονός, jen s tím rozdílem, že nejsou v genitivu singuláru přízvukovaná na poslední slabice jako το φως – του φωτός, nýbrž na předposlední slabice. το καθεστώς (zřízení, režim) – του καθεστώτος – τα καθεστώτα το γεγονός (fakt) – του γεγονότος – τα γεγονότα Podobně se skloňují i neutra δόρυ (kopí) a γάλα (mléko).
το δόρυ, του δόρατος, το δόρυ, δόρυ τα δόρατα, των δοράτων, τα δόρατα, δόρατα το γάλα, του γάλατος/γάλακτος, το γάλα, γάλα τα γάλατα, των γαλάτων, τα γάλατα, γάλατα

Nestejnoslabičné skloňování neuter zakončených na -ον, -αν, -εν

Odlišně se skloňují neutra zakončená na:
* -ον
παρόν (přítomnost), παρελθόν (minulost), μέλλον (budoucnost), προϊόν (výrobek), καθήκον (povinnost), ενδιαφέρον (zájem), συμφέρον (prospěch), περιβάλλον (životní prostředí) * -αν
παν (vše), σύμπαν (vesmír), συμβάν (událost) * -εν
μηδέν (nula), φωνήεν (samohláska)

pád | člen | -ον | -αν | -εν
N sg. | το | προϊόν | παν | φωνήεν
G sg. | του | προϊόντος | παντός | φωνήεντος
A sg. | το | προϊόν | παν | φωνήεν
V sg. |  | προϊόν | παν | φωνήεν

pád | člen | -οντα | -αντα | -εντα
N pl. | τα | προϊόντα | πάντα | φωνήεντα
G pl. | των | προϊόντων | πάντων | φωνηέντων
A pl. | τα | προϊόντα | πάντα | φωνήεντα
V pl. |  | προϊόντα | πάντα | φωνήεντα

Nepravidelná skloňování

Specifické skloňování má slovo οξύ (kyselina):
το οξύ, του οξέος, το οξύ, οξύ τα οξέα, των οξέων, τα οξέα, οξέα Neutra končící na -ρ mají tyto tvary:
το ήπαρ (játra), του ήπατος, το ήπαρ, ήπαρ τα ήπατα, των ηπάτων, τα ήπατα, ήπατα το πυρ (oheň), του πυρός, το πυρ, πυρ τα πυρά, των πυρών, τα πυρά, πυρά

2.1.4 Nesklonná podstatná jména

Tato podstatná jména si zachovávají ve všech pádech stejnou koncovku. Pád je zřejmý z tvaru členu, se kterým se substantivum pojí. Patří mezi ně:
1. slova cizího původu:
το ζενίθ (zenit), το ρεκόρ (rekord), το στυλό (pero), το μαγιό (plavky), o ντετέκτιβ (detektiv) 2. písmena řecké abecedy:
το άλφα – τα άλφα (alfa), το βήτα – τα βήτα (vita, beta) 3. části jména jako Αγια-, Αϊ-, κυρα-, καπετάν, κυρ:
της Αγια-Βαρβάρας (svaté Barbary), του Αϊ-Δημήτρη (svatého Dimitrise) 4. Πάσχα (Velikonoce), názvy cizích míst, jako Ιερουσαλήμ (Jeruzalém), Γιβραλτάρ (Gibraltar) ad., cizí jména, jako Αδάμ (Adam), Δαβίδ (David) ad.

2.2 Velká písmena

S velkým písmenem na začátku slova se píší tato podstatná jména:
1. vlastní a místní jména:
Δημήτρης (Dimitris), Ελλάδα (Řecko), Αθήνα (Athény), νομός Ροδόπης (okres Rodopi), Όλυμπος (Olymp) 2. názvy ulic a náměstí:
οδός Βενιζέλου (ulice Venizela), πλατεία Συντάγματος (náměstí Ústavy) 3. jména národností:
Έλληνας (Řek), Τσέχος (Čech) 4. čestné tituly:
Σεβασμιότατος (Velevážený) 5. názvy měsíců, dnů v týdnu a svátků:
Ιανουάριος (leden), Κυριακή (neděle), Πάσχα (Velikonoce), Χριστούγεννα (Vánoce) 6. pojmenování časových úseků, epoch:
Μεσαίωνας (středověk), Αναγέννηση (renesance) 7. jména institucí, nadací, atd.:
Ακαδημία Αθηνών (Athénská akademie), Ευρωπαϊκή Ένωση (Evropská unie), Υπουργείο Οικονομικών (ministerstvo financí) S malým písmenem se píší slova odvozená od vlastních jmen a národností:
ομηρικός (homérský), χριστουγεννιάτικος (vánoční), ελληνικός (řecký), γαλλικός (francouzský)