Ideální trasy pro...

Obdivovatele úchvatných měst

Sevilla nabízí plno zajímavých památek i aktivit (trasy 1 a 2), neopomeňte však města Cádiz a Jerez (trasa 5), Málaga (trasa 9), Córdoba (trasa 12) a Granada (trasa 15).

Rodiny s dětmi

Prožijte senzační den s dětmi při výšlapu po stezce v závratné výšce nad roklí Caminito del Rey (trasa 10) nebo se kabinkovou lanovkou vyvezte na Gibraltar za slavnými opicemi magoty bezocasými.

Milovníky panoramatických výhledů

Obdivujte pohled na střechy Sevilly ze dvou ohromných vyhlídek (trasy 1 a 2) nebo se z vrcholku Gibraltarského útesu podívejte do Maroka (trasa 7).

Hledače maurských pokladů

Objevte ohromné památníky, vybudované dlouho zapomenutou muslimskou civilizací: palácovou pevnost Alhambra v Granadě (trasa 16) a mešitu Mezquita v centru Córdoby (trasa 12).

Zájemce o malebná městečka

Ronda a bílá města (trasa 6) jsou nádherná, stejně jako vesnice v regionu Alpujarras (trasa 17). Sousedící města Úbeda a Baeza (trasa 13) představují perly renesanční architektury.

Vyznavače surfování, písku a slunce

Vyberte si z mnoha pláží na andaluském pobřeží, od známějších po liduprázdné, na Costa de la Luz (trasa 5), Costa del Sol (trasy 8 a 9), Costa Tropical (trasa 18) či na pobřeží provincie Almería (trasa 19).

Příznivce venkovních aktivit

Poznejte pozoruhodně rozmanitou krajinu Andalusie a její divokou přírodu v národním parku Doñana (trasa 3), v Sierra de Cazorla (trasa 14) a na pouštním mysu Cabo de Gata v provincii Almería (trasa 19).

Milovníky vína

Andalusie je kolébkou sherry a putování po vinařstvích (bodegas) může být skvělou dovolenou. Ta nejlepší se nacházejí v Jerez de la Frontera (trasa 5) a Montilla (trasa 11).

Úvod

Poznejte geografii, zvyky a kulturu Andalusie. Publikace přináší rovněž praktické informace o historii, gastronomii a možnostech zábavy.

Teatro Romano v Málaze

Objevte Andalusii

Andalusie je proslavená především sluncem, pískem a mořem na nádherném nekonečném pobřeží; to je však jen část toho, co nabízí. Tento region vyniká také mimořádně bohatou krajinou, přírodou, historií, uměním a kulturou.

Pro její býčí zápasy, bílá města, vějíře, flamenco, fiesty a pláže na středomořském pobřeží považují mnozí návštěvníci Andalusii za „typické Španělsko“. Bylo by však velkou chybou vidět ji pouze jako kombinaci těchto složek. Jedná se o region tvořený různorodou krajinou (širé pláně i jedny z nejvyšších hor v Evropě) a krásnými, životem pulzujícími městy Sevillou, Córdobou a Granadou s jejich nádhernými maurskými památkami. Andalusie leží na geografické křižovatce: tvoří bránu mezi Středozemním mořem a Atlantským oceánem a hraniční přechod mezi Afrikou a Evropou. Strategická poloha tohoto regionu stojí za jeho dlouhou a bouřlivou historií. V průběhu staletí Andalusie vstřebala vlivy z mnoha různých zdrojů, čímž vzniklo jedinečné kulturní a historické dědictví, které mohou současní návštěvníci objevovat a obdivovat.

Místopis a uspořádání

Andalusie se rozkládá v nejjižnější části Španělska, od portugalských hranic a Atlantiku na západě po pobřeží Středozemního moře na východě. Od centrálního Španělska na severu ji odděluje pohoří Sierra Morena; mezi jejím nejjižnějším cípem a Marokem v Africe leží pouhých 14,5 km moře – Gibraltarský průliv.

Andalusie je nejlidnatější a druhá nejrozsáhlejší z celkem 17 autonomních oblastí Španělska a zaujímá 17 % jeho území. Tvoří ji osm provincií (od západu k východu a od severu k jihu): Huelva, Sevilla, Córdoba, Jaén, Cádiz, Málaga, Granada a Almería. Pobřeží provincie Málaga je obecně známé jako Costa del Sol a tvoří ho 180 km dlouhý řetězec kotvišť pro jachty, golfových klubů a bílých sídel.

Trasy uvedené v této publikaci zahrnují jednotlivé provincie přibližně v již zmíněném pořadí. Máte–li čas čekat na spoje, většinu z těchto tras (byť ne všechny) lze absolvovat s využitím veřejné dopravy. Lepší je však půjčit si auto. Většina návštěvníků využívá jako základnu Sevillu (trasy 1 a 2) nebo Málagu (trasa 9). Všechna města a jejich centra popsaná v rámci jednotlivých tras lze projít pěšky.

Historie v kostce

Lidské osídlení Andalusie sahá až do pravěku, jak dokládají dolmeny u města Antequera (viz str. 43), zařazené na seznam světového kulturního dědictví, Los Millares z doby měděné a paleolitické jeskynní malby staré 25 tisíc let. Od druhého tisíciletí před naším letopočtem do 8. století našeho letopočtu se v tomto regionu vystřídala řada civilizací: Iberové, Tartésové, Řekové, Kartáginci, Římané a Vizigóti. V roce 711 vtrhla na Iberský poloostrov armáda ze severní Afriky a tato událost zanechala v Andalusii nesmazatelnou stopu. Muslimští vládci Španělska – známí pod zjednodušujícím jménem Mauři – vybudovali pozoruhodnou mešitu v Córdobě (viz str. 74), skvostný palác Alhambra v Granadě (viz str. 87), proslulá bílá města (viz str. 51) a také mnohé lázně a pevnosti. V roce 1492 dobyla křesťanská vojska Granadu, poslední maurskou baštu, což předznamenalo novou éru v historii Španělska. Historická plavba Kryštofa Kolumba přes Atlantik proměnila Sevillu v prosperující město, které bohatlo z pokladů přivážených z Nového světa.

Dobré časy však netrvaly dlouho a následovalo několik století stagnace a úpadku. Na rozdíl od severního Španělska nedošlo v Andalusii k rozvoji průmyslu, který by vytvořil pracovní příležitosti. Chudoba a nedostatek práce přinutily značné množství Andalusanů k emigraci. Situaci výrazně zhoršil ničivý dopad španělské občanské války v letech 1936 až 1939.

V 60. letech však rekreanti a turisté ze severní Evropy objevili potenciál oblasti Costa del Sol, která nabízela spoustu úžasných pláží, téměř všechny nezastavěné a málo navštěvované. Cestovní ruch se stal klíčem k úspěchu, přinesl však problémy týkající se ochrany životního prostředí a zachování vodního života. Teprve s nástupem demokracie a vznikem autonomní samosprávy po smrti generála Franka v roce 1975 se v Andalusii začalo investovat do budování infrastruktury a region prošel modernizací.

Podnebí

Díky poloze na jižním okraji Evropy má Andalusie vynikající podnebí. Léta jsou zde horká a zimy mírné a spousta slunečního svitu umožňuje pobývat venku v podstatě po celý rok. Moře je v chráněných zátokách a plážích dostatečně teplé ke koupání od jara až do podzimu.

Vzhledem k velikosti regionu, jeho hornatému charakteru a skutečnosti, že Andalusie hraničí s Atlantským oceánem i Středozemním mořem, se zde však vyskytují značné rozdíly. Léto může být mimořádně horké zejména ve vnitrozemí, v provinciích Sevilla a Córdoba. Provincie Almería má pak extrémně suché pouštní podnebí. Vrcholky pohoří Sierra Nevada pokrývá od listopadu do června sníh. Nedaleko ležícímu pobřeží Costa Tropical dalo jméno mikroklima, které umožňuje pěstování tropického ovoce. Atlantické pobřeží je zase známé silnými větry. Nejvhodnějším obdobím k návštěvě Andalusie je obecně jaro a začátek léta, kdy ještě není takové horko, nehledě na početné davy a ceny v hotelích v hlavní sezoně, a lze se kochat venkovskou krajinou plnou lučního kvítí.

Obyvatelstvo

Andalusie je nejlidnatějším španělským regionem s více než 8,3 miliony obyvatel, kteří tvoří 18 % španělské populace. Vždy představovala místo v pohybu: vysílala emigranty za prací do severního Španělska a Evropy a následně přijímala imigranty. Přistěhovalci, kteří zde žijí, pocházejí ze severní i subsaharské Afriky a – v očividném kontrastu – ze severní Evropy, což jsou většinou bohatí lidé, které sem přilákalo příjemné podnebí a uvolněný životní styl.

Během několika uplynulých desetiletí došlo ke stěhování obyvatel z venkova do měst, kde mnozí hledali práci nebo je sem přitáhlo kouzlo moderního městského života. Většina obyvatel Andalusie je dle očekávání soustředěná ve velkých městech a podél pobřeží Costa del Sol.

Místní zvyky

V Andalusii se projevují všechny španělské stereotypy a je snadné nechat se jimi obelstít. Je pravda, že zde panuje obecně pomalejší životní tempo než ve městech dále na sever Evropy, že se místní obyvatelé ze všeho radují a příliš si nelámou hlavu s dochvilností. Často je nezbytná trpělivost; všechno má své vlastní tempo.

Pro návštěvníky je zásadní naladit se na rytmus místního života. Ráno je dlouhé. Oběd se podává od druhé hodiny a po něm následuje siesta, tedy odpočinek, kdy si mnozí lidé chodí zdřímnout. Rozhodně to není známka lenosti, ale spíše prozíravý způsob, jak strávit nejteplejší část dne, kdy v podstatě není možné dělat cokoli venku. Mnohá muzea a památky zavírají na dlouhou přestávku uprostřed dne – od 13.00 do 17.00. S tím je třeba počítat při sestavování cestovních plánů.

Večeří se také „pozdě“, a sice od deváté hodiny. Večer vyrážejí Andalusané ven až v deset nebo jedenáct hodin. Venku zůstávají dlouho a berou s sebou i děti. Bez ohledu na to, co kdo předcházející noc prováděl, všichni jako zázrakem dokážou následujícího dne vstát brzy ráno do práce.

Přestože jen málokdo chodí do kostela jindy než na svatby či pohřby, španělská společnost je oficiálně katolická a návštěvníci by se měli v kostelích, katedrálách a klášterech (a také při účasti na náboženských slavnostech) chovat s náležitou úctou.

Většina Andalusanů je velmi společenská a obvykle ochotná pustit se do hovoru se zvídavým návštěvníkem, byť zná jen pár španělských slovíček. Anglicky se lze domluvit na pobřeží a ve městech, jinde budete muset na dorozumění vynaložit větší snahu a alespoň se pokusit použít několik základních španělských slovíček a frází.

Politika a hospodářství

Autonomní oblast Andalusie řídí místní vláda (Junta de Andalucía) a také parlament, sídlící v hlavním městě Seville. Vláda spravuje rozpočet přesahující třicet miliard eur a přímo zaměstnává na čtvrt milionu lidí, většinou ve školství a zdravotnictví. Od přechodu k demokracii po smrti diktátora Franka vládne Andalusii socialistická strana PSOE.

Andalusie patří mezi nejchudší španělské regiony, má omezené přírodní zdroje a čerpá rozsáhlé dotace z Madridu i EU. Španělsko jako celek si vede dobře, jeho ekonomika se od ekonomické krize v roce 2008 zotavila – ne všichni však z tohoto faktu mohou těžit. Andalusie má vyšší úroveň chudoby než kterýkoli jiný španělský region a její míra nezaměstnanosti patří vůbec k nejvyšším v celé EU. V turistických oblastech to však téměř není patrné. Cestovní ruch patří k hlavním oporám andaluské ekonomiky, významnou roli však stále hraje i zemědělská produkce.

Krajina a příroda

K velkým lákadlům Andalusie patří rozmanitost její krajiny, která zahrnuje lesy v okolí městečka Cazorla (viz str. 81), pouště v provincii Almería (viz str. 98) i úhledné řady olivovníků, jejichž háje pokrývají většinu území provincií Jaén a Córdoba.

Celkem 17 % území tohoto regionu je oficiálně chráněno coby přírodní divočina – což činí více než trojnásobek španělského průměru. Nachází se zde přes 80 různých lokalit klasifikovaných jako národní park (parque natural), přírodní rezervace (reserva natural) nebo přírodní park (paraje natural) – od malých nepřístupných lagun s migrujícími ptáky po rozsáhlé zalesněné oblasti, jakou je třeba národní park Sierras de Cazorla (viz str. 81). Největším skvostem divoké Andalusie je národní park Doñana (viz str. 37), rozkládající se na území o rozloze 542 km2 okolo ústí řeky Guadalquivir. Tyto důležité mokřady, které jsou domovem ohroženého rysa iberského, nabízí milovníkům přírody ohromující scenerie a zážitky.

Návštěvníky většinou zaujme výrazně hornatá povaha Andalusie. V pohoří Sierra Nevada jižně od Granady leží nejvyšší hora pevninského Španělska Mulhacén (3 478 m n. m.). Ve vhodně zvolený zimní den si návštěvníci mohou dopoledne zalyžovat a odpoledne se zajet vykoupat v moři na Costa Tropical (viz str. 96).

Růžoví elegáni v národním parku Doñana

Cikánská žena

Gitanos

Největší etnickou minoritou Andalusie jsou cikáni zvaní gitanos, kteří tvoří 3 % celkové populace regionu. V úrovni jejich integrace jsou ohromné rozdíly. Někteří z nich hrdě odmítají hodnoty payo (necikánské) kultury, v důsledku čehož jsou často vytlačeni na okraj společnosti a trpí vysokou mírou negramotnosti a dalšími formami sociální deprivace. Jiní bez problémů zapadli do většinové společnosti. První cikáni dorazili do Španělska v 15. století a po dlouhá staletí byli diskriminováni a perzekvováni. Současné zákony jakoukoli rasovou a etnickou diskriminaci zakazují. Cikáni místní kulturu významně ovlivnili a mnohdy – například v hudbě a tanci flamenco a všech jeho odvozených formách – nelze rozlišit mezi kulturou cikánskou a andaluskou.

Sevillská katedrála

Při návštěvě Andalusie nezapomeňte...

Vyrazit do Alhambry. Jedna z nejohromnějších historických památek světa, nádherná maurská palácová pevnost nad Granadou, představuje kousek ráje na zemi (viz str. 87).

Navštívit mešitu v Córdobě. Starobylá Mezquita tvoří klenot církevní architektury. Budete žasnout nad elegantním lesem štíhlých pilířů a propracovaných kleneb (viz str. 74).

Vyšlapat na La Giralda v Seville. Na zvonici katedrály se lze dostat snadno po rampě a vychutnat si úžasný výhled na střechy hlavního města Andalusie (viz str. 29).

Ochutnat víno. Město Jerez de la Frontera je proslulé svým sherry. Oblíbeným typem v Andalusii je silné, suché bílé víno, které je za horkých letních dnů nepřekonatelným aperitivem (viz str. 45).

Přejít po mostě spojujícím obě části města Ronda. Bílé město Ronda je doslova nalepené na skále a rozdělené širokou průrvou (viz str. 53).

Objednat si talíř tapas. V Andalusii se k drinku vždycky uzobává něco malého. Tapas v Granadě se podávají zdarma. Všude jinde jsou levné a zaručeně chutné (viz str. 16).

Zúčastnit se fiesty. Někde v Andalusii se vždy koná nějaký tradiční festival, zejména během Velikonoc a v letních měsících, k nimž patří bezplatná pouliční zábava (viz str. 124).

Projít se po Caminito del Rey. Procházka po tomto dřevěném chodníčku přilepeném ke skále nad roklí jistě bude nezapomenutelným zážitkem (viz str. 65).

Zhlédnout představení flamenca. Sevilla, Jerez de la Frontera a Sacromonte v Granadě jsou nejlepší místa, kde zajít na vystoupení této působivé andaluské hudby, často spojené také s tanečním představením (viz str. 20).

Procesí bratrstva El beso de Judas

Parque natural de las Sierras de Cazorla, Segura y Las Villas

Užitečné tipy

Pozdní zvyky. V Andalusii začíná všechno pozdě. Oběd se obvykle podává až od druhé hodiny a večeře nejdříve v devět či deset večer. V tuto dobu se také pomalu probouzí noční život – koncertní sály a kluby se rozjíždějí až ve dvě ráno. Lepší, než se držet vlastních obvyklých časů, je dostat se do rytmu místního života. Nikam nespěchejte a využijte výhodu dlouhého rána, kdy nemusíte s ničím spěchat. Počítejte s tím, že mnohé obchody a většina památek přes oběd na dvě až tři hodiny zavírá.

Slunce a teplo. Slunce v jižním Španělsku může být prudší, než člověk předpokládá. Noste klobouk či jinou pokrývku hlavy, používejte opalovací krém a co nejvíce se zdržujte ve stínu. Vždy s sebou mějte vodu a dostatečně pijte, abyste zabránili dehydrataci. Doporučujeme dodržovat siestu: když horko navečer poleví, všechno se probere k životu, a navíc je třeba dobít energii na nadcházející noc.

Potřebujete-li něco, požádejte o to. Andalusané jsou obecně vstřícní, a dokonce i přísně se tvářící úředníci mohou být ochotní udělat výjimku, pokud je zdvořile požádáte. Zřejmě však nedokážou uhodnout, co chcete či zda potřebujete pomoc. Vždy začněte pozdravem „buenos días“ nebo „hola“ a pak pokračujte vysvětlením problému, jak nejlépe to zvládnete. Při čekání, až někdo vyhoví vašemu požadavku, možná budete muset být trpěliví, jelikož v Andalusii vše plyne poklidným a uvolněným tempem.

Fiesty. Když nastane nějaká fiesta (slavnost), neočekávejte, že prohlížení památek bude probíhat jako obvykle. Doprava i davy lidí narostou a hotely bývají obsazené. Je proto lepší nechat věcem volný průběh a slavnost si užívat.

Vzdálenosti, kopečky a zatáčky. Území Andalusie je z velké části hornaté. Vzdálenosti mezi místy mohou být větší, než očekáváte, a mimo dálnice byste měli být připravení na silnice, které se z jednoho místa do druhého většinou klikatí a vedou přes horské průsmyky.

Při pití jezte. Tapas existují z určitého důvodu – jako pochutina k (většinou) alkoholickým nápojům. Vezměte si příklad z místních a objednejte si nějaké jídlo. Bez něho hrozí, že vám alkohol v horku rychle stoupne do hlavy.

Respektujte místní kulturu. Už i malý zájem o to, jak místní lidé žijí a uvažují, vám otevře spoustu dveří. Pokládejte zdvořilé otázky a možná budete pozvaní na neplánovanou prohlídku, například vinařství. Toto platí i pro ošidné téma býčích zápasů. Někteří Andalusané jsou z celého srdce proti nim, jiní je považují za nedílnou součást své kultury. Snažte se na celou věc dívat spíše očima domácích než je ihned odmítat.

Denní menu. Všechny restaurace podávají obědové menu za pevnou cenu, což představuje úspornější způsob stravování. Obvykle zahrnuje dva vydatné chody s chlebem a někdy i karafou vína za nízkou cenu (10–20 eur).

Příprava sardinek

Stravování

Skvělé jídlo a pití nejsou jen bonus k dovolené v Andalusii, často se jedná o jeden z jejích vrcholů. Tento region vyniká pokrmy z ryb a plodů moře doplněnými o bohatou nabídku čerstvé zeleniny.

Andalusie je obdařená hojností dobrých potravin, a to ze země i moře. Luxusní restaurace často podávají jídla na vysoké úrovni, kdo chce však poznat autentické pokrmy, měl by jíst tam, kde jí místní, a objednávat si totéž, co si dávají oni. V regionu je spousta restaurací, které zvenku nevypadají nijak zvláštně, nabízejí však vydatná, zdravá domácí jídla připravená z vynikajících surovin a zapíjená sklenkou či dvěma místního vína. Bez ohledu na to, zda je v baru či restauraci, v nichž jste se ocitli, k dispozici jídelní lístek, nezdráhejte se zeptat obsluhy, co přesně vám může připravit; spolu s kuchaři se vám obvykle s radostí budou snažit vyhovět.

Stravovací zvyklosti

Turisty při první návštěvě Španělska často překvapí, jak pozdě se zde stoluje: Španělé zřídkakdy usednou k obědu (almuerzo), hlavnímu jídlu dne, před druhou hodinou a večeře (cena) začíná mezi devátou a desátou. Nicméně v letoviscích se lze najíst mnohem dříve a mnoho restaurací zůstává otevřeno po celý den. Hladoví návštěvníci se najedí i v jakémkoli baru, kde jim obvykle připraví to, na co mají chuť.

Snídaně

Španělé si obvykle dávají lehčí snídani a během dopoledne pak často vydatnější svačinu. V Andalusii je běžné objednat si chléb s rozdrcenými rajčaty pokapaný olivovým olejem a dochucený solí. Chcete-li máslo nebo džem, výslovně to uveďte. Hotely v letoviscích mívají snídaně formou švédských stolů a mezinárodně zaměřené bary a restaurace často nabízejí kompletní anglickou snídani.

Polévky

Nejproslulejší andaluskou specialitou je osvěžující studená polévka zvaná gazpacho. Existují doslova tucty způsobů, jak ji připravit, nicméně verze podávaná ve většině restaurací je vychlazená směs okurek, rajčat a rozmačkaného česneku, občas doplněná o zelenou papriku, natvrdo uvařené nakrájené vejce a osmažené krutony na okraji talíře.

Variací častějšího gazpacha je ajo blanco (bílá česneková polévka). Základ tohoto letního osvěžení tvoří mleté mandle a česnek, podává se ledově studené a ozdobené mandlemi a hroznovým vínem.

Kdo chce něco teplého, může zkusit polévku z ryb (sopa de pescado) nebo měkkýšů (sopa de mariscos) či výživnou polévku sopa marinera, připravenou z denního úlovku a ochucenou rajčaty, cibulí, česnekem a trochou bílého vína či brandy.

Paella

Nejproslulejší španělský pokrm, který si Španělé obvykle dávají k obědu, sice pochází z Valencie, ale v nabídce ho má i většina andaluských restaurací jako první či druhý chod. Hlavní ingrediencí je rýže se šafránovou příchutí, připravená ve velké pánvi s různou zeleninou a masem nebo mořskými plody (krevetami, mušlemi a dalšími korýši).

Mořské plody

Mořské plody podávané v restauracích na nábřeží pravděpodobně přivezli na břeh jako svůj ranní úlovek rybáři, jejichž lodě přes den spočívají vytažené na písku. Chcete-li si dát nekomplikované jídlo, objednejte si sardinky napíchnuté na dřevěném bodci a ugrilované na dřevěném uhlí přímo na pláži. Tato prostá, ale chutná ryba je neodolatelná a navíc za mimořádně dobrou cenu. Zajímavý výběr představují kalamáry, buď uvařené ve vlastním inkoustu (calamares en su tinta), které jsou ostré, nebo jen obalené v těstíčku a osmažené, podávané s kouskem citronu. Gambas, langostinos a cigalas jsou velké šťavnaté krevety – nejlépe si je vychutnáte doplněné dobrým vínem.

Langosta (humr) je vynikající teplý, podávaný s máslem, nebo studený s majonézou. Boquerones (čerstvé ančovičky) a chanquetes (šproty) se obalí v mouce a fritují celé. Boquerones se také připravují ve stylu ceviche: syrové, marinované v oleji a citronu s česnekem a petrželkou. Ryba merluza (hejk) se podává smažená, vařená nebo plněná houbami, někdy také s rajčaty a bramborem. Besugo (mořan) je ryba s velmi kvalitním masem, která se potírá olivovým olejem a jednoduše griluje.

Další běžné položky na jídelním lístku mohou zahrnovat pez espada (mečouna), mero (kanice), bonito (tuňáka) a rape (ďasa mořského).

Ceny ryb jsou na jídelních lístcích občas uvedeny dle váhy, tudíž na první pohled poměrně levné jídlo může být ve skutečnosti hodně drahé.

Dezerty

Dezert v Andalusii obvykle znamená výběr ze dvou věcí: buď vaječný krém s karamelem zvaný flan (vždy si ověřte, zda je domácí), nebo čerstvé sezonní ovoce, které může zahrnovat uvas (hrozny), higos (fíky), melón (meloun), naranjas (pomeranče), melocotones (broskve), cherimoyas (čerimoja), fresas (jahody) nebo cerezas (třešně).

Vegetariánský výběr

Najít v restauraci ve Španělsku jídlo vhodné pro vegetariány nebývalo ještě nedávno snadné, časy se však mění. Řada podniků označuje na svých jídelních lístcích pokrmy určené pro vegetariány či osoby s jinými dietními požadavky, a přestože mnohá typická andaluská jídla obsahují maso nebo ryby, personál se obvykle ze všech sil snaží hostům vyhovět. Na požádání mohou vynechat nějakou ingredienci nebo upravit bezmasý předkrm či přílohu na hlavní chod, či dokonce připravit pokrm, který vůbec není v nabídce, byť by to byla jen omeleta (tortilla francesa). Běžná nabídka navíc zahrnuje i vynikající zeleninová jídla, polévky a saláty, které neobsahují maso. Nicméně zejména starší lidé na venkově často považují maso za znak blahobytu a dobrých časů, takže je dobré ze stravování raději nedělat etickou záležitost. Vegani by to se stravováním měli už hodně obtížné. Některé restaurace podávají na požádání bezlepková jídla.

Tapas

Obyvatelé Andalusie neradi pijí, aniž by k tomu něco malého pojídali, což je důvodem existence tapas. Tapa znamená poklička. Tapas mají svůj původ údajně v Andalusii v 19. století; když si někdo objednal víno, dostal k němu plátek šunky nebo klobásy na talířku, jímž si poté zakrýval skleničku, aby mu do ní nenapadal hmyz.

Tapas bývají často vystaveny na baru a zákazník si ukáže, které chce, někdy se však připravují dle přání zákazníka.

V provincii Granada dostanete tapas zdarma krátce poté, co vám donesou objednaný drink – neobjednávejte si proto žádné další jídlo, dokud nemáte tapas na stole. Všude jinde se za tapas platí; je dobré mít na paměti, že částka za několik rund tapas se nasčítá.

Tapas mohou být studené i teplé. Ty nejjednodušší sestávají z oliv, ořechů nebo chipsů – než zákazníkovi donesou hlavní chod. Podél celého pobřeží budou tapas zahrnovat krevety či smažené ryby.

Pokud v podniku žádné tapas nevidíte a máte chuť na něco rychlého a jednoduchého, požádejte o bramborový salát (ensalada rusa), šunku nebo bramborovou omeletu (tortilla de patatas), které má v nabídce snad každý bar.

Chcete-li větší porci tapas, požádejte o ración. Obsluha se může chtít ujistit, zda ji opravdu chcete, a pokud si nejste jistí, můžete si pro začátek objednat poloviční (media ración). Mějte na paměti, že každá část tapas má samostatnou cenu, takže jídlo sestávající výhradně z tapas může být nakonec dražší než běžný pokrm.

Menú del día

NÁPOJE

Víno

Vína typu sherry se dělají také v regionu Montilla-Moriles nedaleko Córdoby. V Andalusii se setkáte ještě s několika dalšími typy polosladkých a sladkých vín; nejznámější je asi mahagonově zbarvené víno zvané málaga dulce (podobá se portskému).

Pivo

Káva

Čerstvá polévka gazpacho

Paella s plody moře

Šunkové tapas

Andaluské tekuté zlato patřící k nejslavnějším španělským vývozním artiklům