1  Původ a systém jazyka

Ázerbájdžánština je úředním jazykem Ázerbájdžánské republiky, státu rozkládajícího se na východních svazích Malého Kavkazu u pobřeží Kaspického moře. V Ázerbájdžánu jím hovoří kolem 8 milionů lidí. Je rovněž mateřským jazykem asi 20 milionů Ázerbájdžánců žijících převážně v severozápadním Íránu a také ázerbájdžánské diaspory za hranicemi Ázerbájdžánu a Íránu.

Ázerbájdžánština patří k jihozápadní skupině turkických jazyků. Turkické, dříve též turkotatarské jazyky se řadí k uralo-altajské jazykové skupině. Hovoří jimi etnika v rozsáhlé oblasti od Balkánského poloostrova po východní Sibiř a od severní Volhy po západní Čínu. Nejblíže příbuznými jazyky ázerbájdžánštiny jsou turečtina, částečně krymská tatarština.

Ázerbájdžánština je aglutinační jazyk. Odvozování slov a tvorba gramatických tvarů probíhá pomocí přípon (sufixů) k neměnnému slovnímu základu, který je samostatným slovem s vlastním lexikálním významem.

Každému gramatickému tvaru odpovídá jen jedna přípona. Chceme-li tedy vytvořit tvary dva (např. množné číslo a pád), musíme k základnímu slovu připojit dvě přípony:

ev - lər -də        v domech

Chceme-li vyjádřit ještě přivlastnění, pak přípony musí být tři:

ev - lər - imiz - də        v našich domech

Pořadí přípon je pevné

kmen slova – množné číslo – přivlastňovací přípona – pád – případně spona

tələbə - lər - imiz - dən - sən        jsi z našich studentů

Ázerbájdžánština nemá gramatický rod.

2  Hláskosloví

2.1  Ázerbájdžánská abeceda

A a

[a]

G g

[ge]

Q q

[ke]

S s

[se]

B b

[be]

ğ

[g]

L l

[el]

Ş ş

[še]

C c

[dže]

H h

[he]

M m

[em]

T t

[te]

Ç ç

[če]

X x

[che]

N n

[en]

U u

[u]

D d

[de]

I ı

[y]

O o

[o]

Ü ü

[ü]

E e

[e]

İ i

[i]

Ö ö

[ö]

V v

[ve]

Ə ə

[ æ]

J j

[ž]

P p

[pe]

Y y

[je]

F f

[fe]

K k

[ke]

R r

[er]

Z z

[ze]

Zvláštnosti ázerbajdžánské výslovnosti

1.

ə

vyslovuje se jako anglická hláska [æ] ve slově „happy“

2.

g

vyslov měkčeji než české g, výskyt především ve slovech s předopatrovými samohláskami

3.

ğ

vyslov jako

a)  hrdelní zvuk mezi samohláskami a, ı, o, u

ağır, oğul, yağış

nebo v poslední otevřené slabice

dalğa, dovğa, vurğu

b)  hrdelní zvuk s prodloužením předchozí samohlásky na konci slova,

bağ, dağ, yağ

nebo mezi samohláskami a, ı, o, u a souhláskami.

doğma, doğru, sağlam, buğda

4.

ı

zadní temné i

2.2  Klasifikace hlásek

Ázerbájdžánština má 33 hlásek (səslər), 9 samohlásek (saitler) a 24 souhlásek (samitlər).

Samohlásky

Samohlásky se dělí:

1.  podle horizontální polohy jazyka (dilin üfüqü vəziyyətinə görə) na:

*  zadopatrové (qalın): a, ı, o, u

*  předopatrové (incə): e, i, ə, ö, ü

2.  podle vertikální polohy jazyka (dilin şaquli vəziyyətinə görə) na

*  uzavřené/úzké (qapalı): ı, i, ö, ü

*  otevřené/široké (açıq): a, e, ə, ö, ü

3.  a podle polohy rtů (dodaqların vəziyyətinə görə) na

*  zaokrouhlené (dodaqlanan): o, ö, u, ü

*  nezaokrouhlené (dodaqlanmayan): a, e, ə, ı, i

otevřené/široké (açıq)

ZADOPATROVÉ (QALIN)

PŘEDOPATROVÉ (INCƏ)

zaokrouhlené

o

ö

(dodaqlanan)

nezaokrouhlené

a

e, ə

(dodaqlanmayan)

uzavřené/úzké (qapalı)

ZADOPATROVÉ (QALIN)

PŘEDOPATROVÉ (INCƏ)

zaokrouhlené

u

i

(dodaqlanan)

nezaokrouhlené

ı

i

(dodaqlanmayan)

V některých slovech arabského původu se některé samohlásky vyslovují dlouze:

a – arif, alim, Sabir, şikayət, əfsanə

e – etibar, elan, nemət

ö – möcüzə, şölə, mötəbər

ə – məna, bəzi, tətil

i – vəsiqə, həqiqət, zinət

u – Füzuli, musiqi, xüsusi.

Dlouze se vyslovují samohlásky o, ö ve slovech jako:

dovşan, sonra, dovğa, lovğa, tövbə, lövbər, bənövşə

Souhlásky

Souhlásky se dělí na:

*  znělé (cingiltili): b, c, d, j, g, ğ, q, l, m, n, r, v, y, z

*  neznělé (kar): ç, f, h, x, k, p, s, ş, t

Měkkostí (incəlik) a tvrdostí (qalınlıq) se liší souhlásky: k, q

2.3  Zákon harmonie hlásek

2.3.1  Harmonie samohlásek

Harmonie samohlásek znamená, že se samohlásky ve slově řídí podle první z nich. Po první samohlásce slova tak následuje/í především samohláska/y:

*  zadopatrová/é

baca, qalın, aparmaq

*  předopatrová/é

geri, nənə, gətirmək

*  případně zaokrouhlená/é

ordu, uzun, gülünc

Slova nepodléhající harmonii samohlásek

Harmonii samohlásek nepodléhají:

*  slova složená

günəbaxan, ikiaylıq

*  a slova cizího původu

kitab, məcbur, cinayət, respublika

Harmonie samohlásek u přípon

Samohláska přípony se řídí poslední samohláskou slovního základu, a to podle toho, zda je tato samohláska zadopatrová, předopatrová, úzká zaokrouhlená nebo úzká nezaokrouhlená. Podle toho jsou přípony dvou nebo čtyřvariantní. Tedy např.:

-lar/-lər: baca-lar, baş-lar, nənə-lər, ordu-lar, bülbül-lər, göz-lər

-da/-də: baca-da, baş-da, nənə-də ordu-da, bülbül-də, göz-də

-(y)a/-(y)ə: baca-y-a, baş-a, nənə-y-ə, ordu-y-a, bülbül-ə, göz-ə

-(n)ı/-(n)i/-(n)u/-(n)ü: baca-n-ı, baş-ı, ev-i, qapı-n-ı, nənə-n-i, ordu-n-u, bülbül-ü, göz-ü

Takže:

po a, ı, o, u přichází a, po ə, i, ö, ü přichází ə (dvouvariantní přípony), nebo ı, u, resp. i, ü (čtyřvariantní přípony).

2.3.2  Harmonie souhlásek a samohlásek

Poslední zadopatrovou či předpopatrovou samohláskou kmene se neřídí pouze samohláska přípony , ale i její koncová souhláska:

yaz-maq

qoş-maq

gör-mək

götür-mək

yaz-dıq

dur-duq

gəl-dik

gör-dük

Neznělé souhlásky q, k, t se před příponou začínající samohláskou mění na znělé ğ, y, d:

otag – otağ-a

uşaq – uşağ-ı

çiçək – çiçəy-ə

inək – inəy-i

et – edir

get – gedir

et – edər

Podle počtu hláskových variant jsou v tomto přehledu přípony označovány indexem 2 nebo 4.

2.4  Přízvuk

V ázerbájdžánských slovech je přízvuk na poslední slabice.

Výjimku tvoří nepřízvučné tvarotvorné přípony:

*  -dır/-dir/-dur/-dür

*  -ma/-mə (slovesný zápor)

*  -madan/-mədən

*  -kən

3  Tvarosloví

Ázerbájdžánské slovo se skládá ze dvou částí: neměnného slovního základu (kořene – kök) a přípony/sufixu (şəkilci).

Přípony se dělí na slovotvorné (sözdüzəldici) a tvarotvorné (sözdəyiştirici).

Slovotvorné přípony

Mění význam slova, např.:

dəmir železo

dəmirci kovář

at kůň

atlı jezdec

dil jazyk

dilçi jazykovědec, lingvista

dilçilik jazykověda, lingvistika

göz oko

gözlük brýle

gözlüklü s brýlemi, brýlatý, obrýlený

Tvarotvorné přípony

Mění jeho gramatický tvar, např.:

ev dům

evlər domy

evə do domu, domů

gəl přijď

gəlir přichází

gəlirəm přicházím

Přípony podléhají harmonii hlásek, jsou tedy dvou- a čtyřvariantní. Výjimku tvoří slovotvorné přípony cizího původu, které jsou jednovariantní, např.:

inqilab revoluce

inqilabi revoluční

fərd osoba

fərdi osobní, individuální

tələb požadavek

tələbkar náročný

Předpony

Ve slovech cizího původu se vyskytují předpony (prefixy – sözönü şəkilcilər), které jsou rovněž jednovariatní, např.:

xəbər zpráva, informace

bixəbər neinformovaný

məlum známý

naməlum neznámý

qəsd úmysl, záměr

sui-qəsd spiknutí, atentát

normal normální

anormal nenormální

3.1  Slovní druhy

Podle vlastního významu a gramatických příznaků má ázerbájdžánština deset slovních druhů.

Podstatná jména (isim)

ana        matka

kitab        kniha

ev        dům

müəllim        učitel

dost        přítel

körpü        most

yüz        tvář, obličej

Přídavná jména (sifət)

böyük        velký

gənc        mladý

qara        černý

yaxşı        dobrý

kiçik        malý

şad        šťastný

Číslovky (say)

bir        jeden

yeddi        sedm

on        deset

ikinci        druhý

çox        hodně

az        málo

Zájmena (əvəzlik)

mən        já

sən        ty

o        on, ona, ono

biz        my

siz        vy

onlar        oni

bu        tento

kim        kdo

nə        co

Slovesa (fel)

danışmaq        mluvit

getmək        jít

gəlmək        přijít

oxumaq        číst, učit se, studovat

Příslovce (zərf)

irəli        dopředu

geri        dozadu

yavaş-yavaş        pomalu

birdən        náhle

Záložky (qoşma)

üçün        pro

kimi        jako

qabaq        před

qədər        až do/k

Spojky (bağlayıcı)

və        a

ki        že

çünkü        protože

amma        ale

əgər        jestli

Částice (ədat)

bəs        tedy

mi        tázací částice

Citoslovce (nida)

ah, vay, pəh-pəh

Table of Contents

1 Původ a systém jazyka

2 Hláskosloví

2.1 Ázerbájdžánská abeceda

2.2 Klasifikace hlásek

2.3 Zákon harmonie hlásek

2.4 Přízvuk

3 Tvarosloví

3.1 Slovní druhy