1 Abeceda a výslovnost

1.1 Výslovnost norské abecedy

a | [A:] | i | [i:] | q | [ku:] | y | [y:]
b | [be:] | j | [jod] | r | [er] | z | [set]
c | [se:] | k | [ko:] | s | [es] | æ | [H]
d | [de:] | l | [el] | t | [te:] | ø | [\poh]
e | [e:] | m | [em] | u | [\puf:] | å | [o:]
f | [ef] | n | [en] | v | [ve:] |  |
g | [ge:] | o | [u:] | w | [dobbeltve:] |  |
h | [ho:] | p | [pe:] | x | [eks] |  |

1.2 Hlásky

1.2.1 Výslovnost samohlásek a dvojhlásek

Většina norských dialektů rozlišuje 18 samohlásek zapisovaných pomocí 9 písmen a, e, i, o, u, y, æ, ø, å a 6 dvojhlásek zapisovaných jako ei, øy, au, ai, oi, ui, z nichž první tři jsou v norštině velmi časté, zatímco ostatní najdeme nejvíce ve slovech cizího původu.
Samohláska se zpravidla vyslovuje dlouze, následuje-li po ní jen jedna souhláska, nebo žádná souhláska (samohláska stojí na konci slova). Pokud následují dvě nebo více souhlásek, vyslovuje se samohláska krátce.

lege | [le:gE] | legge | [leg:E]
så | [so:] | sett | [set]
sove | [so:vE] | sovne | [sov:nE]

zápis | výslovnost | komentář a příklady
a | [A, A:] | Norské a se vyslovuje daleko více vzadu než české a, zní temněji. ha [hA:], havne [hAv:nE]
e | [e, e:] | Krátké e se kvalitou velmi blíží českému, je jen mírně uzavřenější. Dlouhé e je naopak mnohem uzavřenější, jakoby na půl cestě k i. Jako koncovka se může redukovat na [E]. ledd [led:], leve [le:vE]
i | [I, i:] | Krátké i se velmi blíží českému, dlouhé i je oproti češtině o něco uzavřenější. hilse [hIl:sE], si [si:]
o | [u, u:, o, o:] | Typickou výslovností písmene o je v norštině [u, u:]. Pokud je samohláska krátká, často se objevuje výslovnost [o]. Výslovnost [o:] není častá, ale také na ni narazíme. Způsob tvoření všech variant je velmi podobný češtině. hos [hus], pose [pu:se], koste [kos:tE], sove [so:vE]
u | [\puf, \puf:] | Uzavřená hláska vyslovovaná na předozadní ose zhruba uprostřed (ani přední, ani zadní). Rty jsou zaokrouhlené stejně jako na české u. Výsledek připomíná německé přehlasované u. putte [p\puft:E], hus [h\puf:s]
y | [\pYb, y:] | Hláska zvukově velmi podobná předchozí, rozdíl je pro Čechy těžko postřehnutelný. Vyslovuje se velmi vpředu a uzavřeně, stejně jako i, rozdíl je jen v zaokrouhlení rtů. Dlouhé y je o něco uzavřenější než krátké y. synd [s\pYbn:], syk [sy:k]
æ | [H, H:] | Vyslovuje se podobně jako anglické „široké e“ - otevřeme hodně ústa, jako bychom se chystali vyslovit a, ale místo toho řekneme e. Výsledek je na půl cesty mezi těmito dvěma hláskami. verst [vH\psdt], være [vH:rE]
ø | [\poh, \poh:] | Vyslovuje se na stejném místě jako české krátké e, ale rty jsou silně zaokrouhleny. Výsledek je podobný německému přehlasovanému o. høst [h\pohs:t], øre [\poh:re]
å | [o, o:] | Výslovnost je téměř stejná jako u českého o. åtte [ot:e], år [o:r]
ei | [HI] | „Široké e“ přecházející v i. hei [hHI]
øy | [\poh\pYb] | Náročná dvojhláska začínající hláskou [\poh], pak se výslovnost uzavírá a posouvá více dopředu k [\pYb]. Rty jsou po celou dobu silně zaokrouhlené. høyre [h\poh\pYbre]
au | [H\puf] | Výchozím bodem je „široké e“, pak se výslovnost uzavírá a posouvá se mírně dozadu k [\puf], rty se na druhou část silně zaokrouhlují. august [H\pufg\pufst]
ai | [AI] | [A] přecházející v [I]. [A] nebývá v tomto případě tolik zadní, jako když stojí samo. hai [hAI]
oi | [oy] | Výchozím bodem je [o], pak se výslovnost uzavírá a posouvá se více dopředu k [y], rty se na druhou část zaokrouhlují. joik [joyk]
ui | [\pufI] | Výchozím bodem je hláska [\puf], pak se výslovnost posouvá více dopředu k [I]. Rty jsou zaokrouhlené v první části, na druhou část zaokrouhlení povolíme. hui [h\pufI]

Výslovnost písmene o se nedá stoprocentně předvídat. Obecně platí, že když má být výslovnost dlouhá, bude se spíše vyslovovat jako [u:], když má být krátká, je pravděpodobná výslovnost [o]. Řada slov se ale tímto obecným pravidlem neřídí, například hos [hus], sove [so:vE].
Ve slovech nedávno vypůjčených z jiných jazyků nemusí výslovnost samohlásek odpovídat stávajícímu pravopisu, například pubb [p\pohb:].
Při hláskování v norštině se výslovností [o:] míní písmeno å. Písmeno o hláskujeme jako [u:] a písmeno u jako [\puf:].

1.2.2 Výslovnost souhlásek a hláskových skupin

zápis | výslovnost | komentář a příklady
p, t, k |  | Stojí-li na začátku (především přízvučné) slabiky, vyslovujeme je s přídechem (aspirací). pute, takk, kone
egn | [HIn] | regne, tegn
gi, gy | [ji, j\pYb] | gift, gyldig V jiných kombinacích se vyslovuje [g].
gj, gei | [j, jEI] | gjøre, geit V jiných kombinacích se vyslovuje [g]
-ig | [I] | V této příponě se g vůbec nevyslovuje. vanlig, billig, vennlig
h |  | Je neznělé, podobné spíše českému ch. Místo tvoření je ale jako u českého h (hlouběji v krku než ch). hilse, høre
hv, hj | [v, j] | Stojí-li zmíněné skupiny na začátku slova, h se v nich vůbec nevyslovuje. hvilken, hjemme
ki, ky, kj | [\pchi, \pchy, \pch] | Nezvyklá hláska, kterou vytvoříme tak, že přiblížíme hřbet jazyka k patru a vzniklým zúžením proženeme proud vzduchu. Výsledek zní podobně jako v německém slově ich. K v jiných kombinacích je až na přídech podobné českému. kino, kylling, kjærlighet
mm, tt ap. |  | Zdvojené souhlásky vyslovujeme prodlouženě, jako bychom chtěli vyslovit obě, avšak neoddělujeme je, pouze déle prodlíme. Totéž platí pro výslovnost první ze souhlásek v souhláskové skupině, kde nejsou obě souhlásky stejné. skremme, hoppe, sette, sovne
ng | [N] | Tuto skupinu vyslovujeme jako takzvané „nosové n“, podobně jako v anglické příponě -ing nebo v českém slově banka. ballong, svinge
r | [r, \pRc] | Vyslovuje se stejně jako české, v některých dialektech se ale objevuje r „ráčkované“. Mezi variantami není žádný významový rozdíl. Přednímu r se říká rulle-r, ráčkovanému skarre-r. riktig, lærer
rd, rl, rn, rt | [\pdd], [\plb], [\pnf], [\ptc] | r je oslabené, špička jazyka otočená vzhůru kardemomme, jarl
rs | [\psd] | r jakoby zanikne, stočíme špičku jazyka k patru a vyslovíme š herske, først
sj, ski, sky | [S, SI, S\pYb] | sjanse, skifte, skygg Vyslovujeme jako š velmi podobné českému, rty jsou ale zaokrouhlenější. V jiných než uvedených kombinacích vyslovujeme [sk].
skøy, skj | [S\pohy, S] | skøyter, skjebne Vyslovujeme jako š velmi podobné českému, rty jsou ale zaokrouhlenější. V jiných než uvedených kombinacích vyslovujeme [sk].
sl | [Sl, sl] | V některých dialektech (především na východě země) se tato skupina vyslovuje jako [Sl], zatímco v ostatních dialektech k tomuto zkreslení nedochází. Oslo, sliten, Slovakia

Hláska [\pch] se v některých oblastech začíná vytrácet a mnoho rodilých mluvčích ji nahrazuje hláskou [S]: kino [\pchi:nu]/ [Si:nu]. U nových výpůjček z cizích jazyků (především z angličtiny) se při ponoršťování pravopisu hláska [S] přepisuje skupinou sj, např. finish - finisj, hash - hasj.

1.3 Přízvuk

Norský přízvuk je silnější než český a nesou ho jen těžké slabiky. Aby se slabika dala považovat za těžkou, musí být dlouhá, tzn. musí mít buď dlouhou samohlásku (případně dvojhlásku), nebo prodlouženou souhlásku. Tento princip se nazývá slabičná rovnováha. Pokud není slabika dlouhá, je zákonitě lehká, a přízvuk nést nemůže.
V norštině je u původních slov hlavní přízvuk na těžké (tj. dlouhé) kmenové slabice, což je zpravidla slabika první. Slova pocházející z jiných jazyků si mohou přízvuk ponechat jinde, často na poslední slabice. Přízvuk mohou nést i některé nepůvodní přípony, například -sjon a -ere.
kone, jente, dronning (původní slova) Ale: avis, informasjon, levere (nepůvodní slova) Detailní pravidla pro umístění přízvuku jsou složitá a navíc se pozice přízvuku u některých slov může v různých dialektech lišit. Často je spolehlivější vyhledat informaci o umístění přízvuku ve slovníku.

1.4 Toném

Norština jako jeden z mála evropských jayzků přiřazuje jednotlivým slovům konkrétní melodii, toném, jde tedy o jazyk tonický. Rozlišujeme toném 1 a toném 2 (také nazývaný 1. intonace a 2. intonace).

Toném 1

Toném 1 se realizuje jako stoupavá intonace začínající na přízvučné slabice slova. Touto intonací vyslovujeme všechna slova jednoslabičná, většinu novějších nepůvodních slov a část víceslabičných slov původních.
Slova s tonémem 1 jsou například:
hus; badet; solen; kajakk

Toném 2

Toném 2 je složený (klesavo-stoupavý): melodie napřed klesá z normální výšky dolů, ve druhé fázi ale vystoupá ještě o něco výše než na začátku.
V některých dialektech (především na západě země) je realizace tonému 2 jakoby „zrcadlově otočená“: z normální výšky melodie napřed stoupá, ve druhé fázi pak klesá pod výchozí úroveň. Slova s tonémem 2 jsou například:
kaia; grense; hage; kake Právě přítomnost tonémů dodává norštině její charakteristickou zpěvnost a melodičnost, které si při poslechu ihned všimneme.

2 Podstatná jména

2.1 Rod

Norština většinou rozlišuje mezi třemi gramatickými rody - mužským, ženským a středním.
Řada podstatných jmen se běžně používá s mužským i ženským rodem.
ei/en bok V konzervativním bokmålu a některých dialektech však mužský a ženský rod splývá v tzv. genus commune - maskulina i feminina využívají koncovky mužského rodu.

Rod mužský (hankjønn)

Mužského rodu jsou především tyto skupiny substantiv:
* Jména mužských bytostí a označení pro samce u zvířat
en far, en sønn, en okse * Názvy povolání a lidských činností, především zakončená příponami -er, -iker, -ør, -ist
en lærer, en alkoholiker, en ingeniør, en journalist * Názvy nástrojů zakončené na -er, -ar
en sigarettenner, en skanner, en radar * Jména dnů, měsíců a ročních období
en torsdag, en april, en høst Ale: ei/en uke, et år * Podstatná jména odvozená od základních číslovek
en femmer, en tier * Pojmenování písmen
en a, en p, e-en * Názvy jazyků
en (bedre) norsk, fransken * Názvy fjordů a měst (řídí se podle rodu příslušných obecných jmen - en fjord, en by)
Sognefjorden, Gloppen, Bergen/Kristiansand er vakker Stojí-li před místním jménem přídavné jméno, má toto přídavné jméno i před ním předcházející člen tvar středního rodu bez ohledu na rod místního jména, i když jde o určitý tvar, kde je rod explicitně vyznačen! Oslo er vakker, Bergen er gammel Ale: et vakkert Oslo, det gamle Bergen, det tidligere Sovjetunionen * Pojmenování osob zakončená příponou -(n)ing
en slektning, en viking, en tenåring Ale: ei kjerring, ei dronning (substantiva označující výhradně ženské bytosti) * Slova zakončená příponami -else, -sjon, -dom, -isme
en begynnelse, en inspirasjon, en rikdom, en realisme * Některá abstrakta zakončená příponou -skap
en vitenskap, en egenskap, en kunnskap * Mnoho názvů stromů
en alm, en bøk, en hassel Ale: ei/en bjørk, ei/en lind, ei/en eik a další; et tre Ohýbání slov mužského rodu viz kap. Maskulina.

Rod ženský (hunkjønn)

Ženského rodu jsou především tyto skupiny substantiv:
* Jména ženských bytostí a označení pro samice u zvířat
ei mor, ei datter, ei ku * Názvy norských řek a ostrovů (řídí se podle rodu příslušných obecných jmen - ei/en elv, ei/en øy)
Glomma, Kvaløya, Senja Ale: Namsen, Lågen Pro názvy cizích řek toto pravidlo příliš neplatí. Mnohé jsou maskulina, jiné feminina, ale u některých názvů si sami rodilí mluvčí nemusí být jistí, jaký rod přiřadit.
Rhinen, Elben, Seinen, Volga * Většina podstatných jmen zakončených příponou -(n)ing včetně slovesných substantiv
ei/en festning, ei/en lesing Všechna podstatná jména zařazená jako feminina se dají ohýbat i jako maskulina. U některých je to velmi neobvyklé (slova označující ryze ženské bytosti a slova, která jsou ženského rodu tradičně), jiná volně přechází (slovesná substantiva ap.).
ei li, ei kjerring Ale: ei/en bygning, ei/en skriving Frekvence užití ženského rodu se velmi liší podle dialektu, konkrétního mluvčího i formality kontextu. Zobecněně se dá říct, že vyšší frekvenci nalezneme v dialektech, které mají blíže k nynorsku, a v neformálních kontextech. Extrémním případem je eliminace ženského rodu a zavedení výše zmíněného genus commune. Najdeme ho např. v dialektu v oblasti Bergenu, druhého největšího norského města. Ohýbání slov ženského rodu viz kap. Feminina.

Rod střední (intetkjønn)

Středního rodu jsou především tyto skupiny substantiv:
* Mnoho podstatných jmen označujících látku nebo hmotu
et vann, et mel, et stål Ale: en kaffe, en te, ei/en melk, ei/en jord a mnoho dalších * Názvy mnoha chemických prvků
et bly, et kvikksølv * Názvy zemí a kontinentů
Norge/Storbritannia er rikt, Asia er stort * Názvy světových stran
et nord, et øst * Podstatná jména zakončená příponou -eri
et bakeri, et tyveri, et destilleri * Mnoho podstatných jmen cizího původu zakončených příponami -um, -eum, -ium
et faktum, et museum, et studium * Podstatná jména zakončená příponou -skap, jejichž význam má co do činění s lidmi
et vennskap, et selskap, et fellesskap * Jiné slovní druhy použité jako substantiva
et nei takk, et jeg, et hvorfor Ohýbání slov středního rodu viz kap. Neutra.

Zvláštnosti rodu

* Některá substantiva mohou mít volitelný rod beze změny významu
ei/en/et sot, en/et aluminium, en/et tang, en/et svovel * Některá substantiva mohou mít různý rod v různých významech

en slark | lenoch, flákač | et slark | kývání (kola ap.)
en øl | (jedno) pivo | et øl | pivo (látka)
en råd | člen rady | et råd | rada (instituce)

2.2 Množné číslo a určitost

Podstatná jména se ohýbají podle čísla a určitosti, přičemž každý rod používá pro vyjádření těchto kategorií vlastní sadu koncovek.
Norština používá koncovky, které zároveň vyjadřují neurčitost/určitost a jednotné/množné číslo.
Často se vyskytují volitelné varianty (v tabulkách uvedeny s lomítkem).
Neurčité tvary (často v kombinaci s neurčitým členem) volíme, mluvíme-li o něčem novém a dosud nespecifikovaném, nebo o něčem, co specifikovat není třeba.
Určité tvary používáme, mluvíme-li o něčem, co bylo dříve vymezeno, případně jedná-li se o konkrétní věc známou ze souvislosti. Pokud stojí před podstatným jménem v určitém tvaru přídavné jméno, přidáváme zpravidla ještě určitý člen.
I dag skal jeg lage (en) kake. Det lukter deilig på kjøkkenet når kaken er i ovnen. Jeg liker dårlig de kjedelige bøkene hans. Viz kap. Členy. O užití určitého či neurčitého tvaru podstatného jména také často rozhoduje předložková vazba.
Viz kap. Předložky.

2.2.1 Maskulina

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(en) gutt | gutten | gutter | guttene
(en) hage | hagen | hager | hagene

Maskulina zakončená na -er, která označují osoby, nástroje a přístroje, nebo jsou odvozena od číslovek, přibírají v množném čísle koncovky -e, -ne.

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(en) tysker | tyskeren | tyskere | tyskerne
(en) tier | tieren | tiere | tierne
(en) skanner | skanneren | skannere | skannerne

Některá maskulina nepřibírají v neurčitém tvaru množného čísla žádnou koncovku. Jedná se o mnoho slov označujících jednotky a měny a několik dalších výrazů.
en feil - feil chyba - chyby en ting - ting věc - věci en maur - maur mravenec - mravenci en sko - sko/skor bota - boty en kilometer - kilometer kilometr - kilometry en hekto - hekto hektogram - hektogramy en dollar - dollar dolar - dolary

2.2.2 Feminina

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(ei/en) dør | døra/-en | dører | dørene
(ei/en) jente | jenta/-en | jenter | jentene

Některá feminina nepřibírají v neurčitém tvaru množného čísla žádnou koncovku.
ei/en lus - lus veš - vši ei/en mus - mus myš - myši ei/en ski - ski (jedna) lyže - lyže

2.2.3 Neutra

Jednoslabičná

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(et) hus | huset | hus | husene/-a

Stejně se chovají i složeniny, které mají jednoslabičné neutrum jako poslední komponent.
et sykehus - flere sykehus nemocnice - několik nemocnic et barnebarn - mange barnebarn vnouče - mnoho vnoučat et kredittkort - to kredittkort kreditní karta - dvě kreditní karty Neutra barn (dítě) a be(i)n (noha, kost) přibírají v určitém tvaru množného čísla výhradně koncovku -a, s koncovkou -ene se nevyskytují.
beina mine moje nohy barna våre naše děti Neutrum sted v neurčitém tvaru množného čísla povinně přijímá koncovku -er, ačkoli je jednoslabičné.
et sted - flere steder místo - několik míst Některá další jednoslabičná neutra mohou tuto koncovku přijímat volitelně.
et brev - brev/brever dopis - dopisy et kart - kart/karter mapa - mapy

Víceslabičná

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(et) kontor | kontoret | kontorer/kontor | kontorene/-a
(et) eple | eplet | epler | eplene/-a

Pro víceslabičná neutra, která v základním tvaru nekončí na -e, platí, že v neurčitém tvaru množného čísla mohou, ale nemusí přibírat koncovku -er. U víceslabičných neuter zakončených na -e je v neurčitém tvaru množného čísla koncovka -er povinná. Výjimkou je substantivum tilfelle, u kterého je koncovka -er volitelná, ačkoli je zakončené na -e.
et vindu - vinduer/vindu okno - okna et eple - epler jablko - jablka Ale: et tilfelle - tilfeller/tilfelle případ - případy Nepravidelné neutrum øye (oko) se ohýbá následujícím způsobem (tučné tvary jsou nejčastější):
et øye - øyet - øyne/øyer - øynene/øyene/øya

Víceslabičná zakončená na -um

Tato slova jsou cizího původu a v ohýbání se mohou projevovat některé z původních koncovek.
Neutra zakončená na -um se mohou ohýbat podle jednoho z následujících vzorů:

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(et) punktum | punktumet | punktumer/ | punktumene
|  | punktum |
(et) datum | datumet | data | dataene
(et) maksimum | maksimumet | maksima/ | maksimaene/
|  | maksimumer | maksimumene/-a

Podle kterého vzoru se bude konkrétní neutrum ohýbat, není možné předvídat, doporučuje se proto ověřit povolené tvary ve slovníku. Nejužívanější se ohýbají takto:
* Jako punktum
album, vakuum * Jako datum
faktum, antibiotikum, kvantum, narkotikum * Jako maksimum
minimum, visum, depositum, forum, serum, ultimatum, pensum Neutra zakončená na -ium nebo -eum odtrhují slabiku -um a ke vzniklému základu připojují pravidelné koncovky.

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(et) studium | studiet | studier | studiene/-a
(et) jubileum | jubileet | jubileer | jubileene/-a

2.2.4 Stahování kmene

U všech tří rodů může v některých tvarech dojít k vypuštění samohlásek v kmeni. Pokud se ve kmeni před vypuštěnou samohláskou nachází zdvojená souhláska, dochází k jejímu zjednodušení.
en sykkel - to sykler kolo - dvě kola et middel - flere midler prostředek, přípravek - více prostředků, přípravků

Maskulina

Maskulina zakončená na -el a některá maskulina zakončená na -er (kromě skupin na -er popsaných výše) stahují kmen ve tvarech množného čísla.

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(en) finger | fingeren | fingrer | fingrene
(en) ankel | ankelen | ankler | anklene

Feminina

U feminin dochází ke stahování kmene u slov zakončených na -er nebo -el, stejně jako u maskulin, a navíc i u mnoha slov zakončených na -en.
Zkrácený kmen se kromě množného čísla projeví i v určitém tvaru čísla jednotného po připojení koncovky -a.

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(ei/en) skulder | skuldra/skulderen | skuldrer | skuldrene
(ei/en) aksel | aksla/akselen | aksler | akslene
(ei/en) frøken | frøkna/frøkenen | frøkner | frøknene

Substantivum søster v určitém tvaru jednotného čísla kmen nestahuje:

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(ei/en) søster | søstera/-en | søstre(r) | søstrene

Neutra

U mnoha neuter zakončených na -er nebo -el dochází ke stahování ve tvarech množného čísla (při přidání koncovky), v určitém tvaru čísla jednotného bývá stahování volitelné.
Koncovka neurčitého tvaru množného čísla přidávaná ke staženému kmeni u neuter na -er je pouze -e (nikoli -er).

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(et) teater | teateret/teatret | teatre/teater | teatrene
(et) middel | middelet/midlet | midler | midlene

Ohýbání mnoha slov všech rodů zakončených na -er je problematické, protože se v množném čísle může, ale nemusí objevovat stahování kmene a uplatní se jak koncovky -er/-ene, tak -e/-ne, často volitelně u jednoho slova. Doporučuje se vyhledat povolené tvary jednotlivých slov ve slovníku.

j.č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(en) forelder | forelderen | foreldre | foreldrene
(en) sommer | sommeren | somre(r)/sommere | somrene/sommerne

2.2.5 Rozšiřování kmene

Domácí substantiva všech rodů se kmenem zakončeným na -m, před kterým se vyslovuje krátká samohláska, toto -m při připojení jakékoli koncovky zdvojují.

j. č. neurčitý tvar | j. č. určitý tvar | mn. č. neurčitý tvar | mn. č. určitý tvar
(en) ungdom | ungdommen | ungdommer | ungdommene
(et) rom | rommet | rom | rommene/-a

Toto rozšiřování se netýká přejatých neuter na -um, -ium, -eum, kde je -m součástí původní koncovky (ačkoli norština může tyto původní koncovky u některých slov vnímat jako součást kmene).
Viz kap. Neutra. Pravidlo neplatí ani pro ostatní přejatá slova. U těch je navíc výslovnost předcházející samohlásky zpravidla dlouhá.
et problem - problemet

2.2.6 Nepravidelné množné číslo

Nevelká skupina substantiv má v množném čísle nepravidelné tvary se změnou kmenové samohlásky. Téměř všechna tato substantiva navíc přibírají více či méně pravidelné koncovky množného čísla.
Většina nepravidelných substantiv jsou maskulina nebo feminina. Významné skupiny nepravidelných substantiv tvoří slova označující části těla a členy rodiny.
Nejčastější samohláskové posuny jsou o - ø, a - e, e - æ.

j. č. neurčité | j. č. určité | mn. č. neurčité | mn. č. určité | překlad
(ei/en) tann | tanna/-en | tenner | tennene | zub
(ei/en) hand | handa/-en | hender | hendene | ruka
(ei/en) hånd | hånda/-en | hender | hendene | ruka
(et) kne | kneet | knær/kne | knærne/knea | koleno
(en) fot | foten | føtter | føttene | noha
(ei/en) tå | tåa/-en | tær | tærne | prst na noze
(ei/en) datter | dattera/-en | døtre(r) | døtrene | dcera
(ei/en) mor | mora/-en | mødre(r) | mødrene | matka
(en) bror | broren | brødre | brødrene | bratr
(en) far | faren | fedre | fedrene | otec
(en) mann | mannen | menn | mennene | muž
(en) bonde | bonden | bønder | bøndene | sedlák
(ei/en) bok | boka/-en | bøker | bøkene | kniha
(ei/en) bot | bota/-en | bøter | bøtene | pokuta
(ei/en) rot | rota/-en | røtter | røttene | kořen
(ei/en) natt | natta/-en | netter | nettene | noc
(ei/en) kraft | krafta/-en | krefter | kreftene | síla
(ei/en) strand | stranda/-en | strender | strendene | pláž
(en) hovedstad | hovedstaden | hovedsteder | hovedstedene | hlavní město
(ei/en) and | anda/-en | ender | endene | kachna
(ei/en) gås | gåsa/-en | gjess | gjessene | husa
(ei/en) ku | kua/-en | kyr/kuer | kyrne/kuene | kráva
(et) tre | treet | trær/tre | trærne | strom
(et) håndkle | håndkleet | håndklær | håndklærne | ručník

2.2.7 Zvláštnosti čísla

Jednotné číslo

Některá abstrakta a podstatná jména látková a hromadná se běžně vyskytují jen v jednotném čísle.
Množné číslo lze většinou vytvořit pro vyjádření zvláštního významu (alle mine kjærligheter - všechny moje lásky).
kjærlighet - kjærligheten láska hat - hatet nenávist vann - vannet voda jord - jorda/-en země, hlína mat - maten jídlo fe - feet dobytek utstyr - utstyret vybavení, náčiní

Množné číslo

Některé názvy nemocí a několik dalších slov se vyskytují jen v množném čísle (které nemusí vždy být pravidelné).
vannkopper planné neštovice meslinger spalničky røde hunder zarděnky penger peníze klær oblečení søsken sourozenci høns drůbež Slova bukser (kalhoty) a briller (brýle) se obvykle používají v množném čísle, dají se ale beze změny významu použít i v čísle jednotném.
Jeg har et par nye bukser/ei ny bukse.

2.3 Pozůstatky skloňování

Pády norština během svého vývoje eliminovala, pozůstatkem je pouze saský genitiv (přípona -s) v přivlastňovacích konstrukcích a některé fráze, ve kterých najdeme pozůstatky genitivu a dativu.

Genitivní fráze

Časté genitivní fráze jsou například následující:

til bords | ke stolu
til fots | pěšky
til fjells | na hory
til havs | na moře
til sjøs | na moře
til værs | do vzduchu, do výšky

Velkommen til bords! Vítejte ke stolu! Oljeprisen stiger rett til værs. Cena ropy raketově stoupá.

Dativní fráze

Časté dativní fráze jsou například následující:

dra av gårde | vyrazit, vydat se na cestu
gå mann av huse | hromadně vyjít ven
i hende | u sebe, ve vlastnictví
ta av dage | zabít, sprovodit ze světa
i søvne | ve spánku, ze spaní
i/på tide | včas/načase

Kjenner du noen som går eller snakker i søvne? Znáš někoho, kdo je náměsíčný nebo mluví ze spaní? Folk gikk mann av huset for å handle i den nye søndagsåpne butikken. Všichni se vypravili na nákup do nového obchodu, který má otevřeno i v neděli.

Saský genitiv

Připojením koncovky -s k vlastním (případně i obecným) jménům můžeme vyjádřit vlastnictví nebo přináležitost.
Obecná jména se saským genitivem stojí nejčastěji v určitém tvaru, ale není to nutnou podmínkou, záleží na významu.
Přivlastňovaná substantiva (tedy ta, která následují po saském genitivu), stojí vždy v neurčitém tvaru. Naopak jakákoli adjektiva, která stojí před nimi, jsou v určitém tvaru.
Saský genitiv používáme:
Přivlastňujeme-li osobám
Tors bil Torovo auto barnas rom pokoj dětí Při přivlastňování nebo vyjadřování vztahu k politickým a geografickým celkům
Norges Bank Norská banka Skandinavias høyeste fjell nejvyšší hora Skandinávie verdens rikeste mann nejbohatší muž na světě Při vyjádření trvání, délky a podobně
to ukers værvarsel předpověď počasí na dva týdny fem kilometers vei pět kilometrů dlouhá/pětikilometrová cesta Ve spojení s obecnými podstatnými jmény
filosofiens historie dějiny filozofie husets nye tak nová střecha domu Vlastnictví a přináležitost se dají vyjadřovat také pomocí přivlastňovacích zájmen
mor sin jobb matčina práce Per sitt rom Perův pokoj a předložkových vazeb.
bilen til faren otcovo auto taket på huset střecha domu konge i Norge norský král, král Norska Oba tyto způsoby jsou hovorovější a častěji používané než saský genitiv.
Viz také kap. Zájmena přivlastňovací.

2.4 Členy

Kromě zvláštních koncovek pro určitý tvar jednotného i množného čísla používá norština i určitý a neurčitý člen. Jde o samostatná slova, která klademe před substantivum, ke kterému se vztahují. Pokud před substantivem stojí adjektiva (případně jiné slovní druhy), klademe člen před první z nich.
Z hlediska významu jsou členy doplněním neurčitých a určitých tvarů podstatných jmen a tyto dva jevy jsou vzájemně provázané (například není možné použít neurčitý člen se substantivem v určitém tvaru).

2.4.1 Člen neurčitý - «en», «ei», «et»

Neurčitý člen se klade před neurčitý tvar jednotného čísla podstatného jména. Liší se podle rodu:
EN pro substantiva mužského rodu
en mann, en lege EI pro substantiva ženského rodu
U většiny substantiv ženského rodu můžeme používat i člen mužského rodu.
ei/en mor, ei/en bok, ei kjerring ET pro substantiva středního rodu
et barn, et sted Přiřazení slov k rodům viz kap. Rod. V množném čísle speciální neurčitý člen neexistuje, substantiva v množném čísle tedy v neurčitých významech stojí v neurčitém tvaru a bez členu.
Neurčitý význam můžeme posílit například neurčitými zájmeny.
(noen) venner, bøker, fag Neurčitý člen se užívá, pokud hovoříme o věci poprvé a není dosud jasně vymezena, nebo ji není třeba specifikovat.
Význam neurčitého členu je „jeden“, „nějaký“.
Kan noen anbefale en god film? Může někdo doporučit (nějaký) dobrý film? Det er en kirke i byen Ve městě je (jeden) kostel. Jeg har kjøpt en avis og noen blad. Koupila jsem si (jedny) noviny a nějaké časopisy. Neurčitý člen také často používáme, když konkrétní osobu, nebo věc zařazujeme do určité kategorie, nejčastěji pomocí předcházejícího přídavného jména.
Det var en spennende bok! To je bezvadná knížka! (patří mezi bezvadné knížky) Han er en flink taler. Je obratný řečník.

2.4.2 Člen určitý - «den», «det», «de»

Určitý člen se klade před určitý tvar podstatného jména a liší se podle rodu a čísla:
DEN pro jednotné číslo mužského a ženského rodu
DET pro jednotné číslo středního rodu
DE pro množné číslo všech rodů.
Viz kap. Množné číslo a určitost. Pokud hovoříme o již známé nebo kontextem jasně určené věci, stačí použít určitý tvar podstatného jména.
Husker du huset jeg fortalte deg om? Vzpomínáš si na (ten) dům, o kterém jsem ti říkala? Pokud se rozhodneme známé podstatné jméno blíže rozvést pomocí adjektiv (výjimečně i jiných slovních druhů), je potřeba kromě určitého tvaru substantiva použít navíc určitý člen, který klademe před první ze slov, která podstatné jméno rozvádějí.
Husker du det gamle huset? Vzpomínáš si na ten starý dům? Dette er den beste vinen jeg har smakt i hele mitt liv. Toto je to nejlepší víno, které jsem v životě ochutnal. Har du sett de pene bildene Julie har tegnet? Viděla jsi ty hezké obrázky, které nakreslila Julie?

2.4.3 Použití podstatných jmen bez členu

Neurčitý i určitý tvar substantiv se v mnoha případech používá bez členu. U některých typů vět je absence členu povinná, jindy je volitelná a záleží na mluvčím, kterou variantu zvolí. Následující výčet vyjmenovává záchytné body pro základní orientaci.

Neurčitý tvar bez členu

a) Po číslovkách, neurčitých a záporných zájmenech a po udání množství
fem grader pět stupňů mange barn hodně dětí lite vann málo vody ikke noe håp žádná naděje Viz kap. Číslovky základní a Zájmena neurčitá, vymezovací a záporná. b) Pokud je podstatné jméno určeno následující číslovkou (případně písmenem)
buss (nummer) 26 autobus (číslo) 26 T-bane 2 metro 2 side 185 strana 185 c) Po některých výrazech, například hver, sist, forrige
hver eneste person každý jeden (člověk) sist uke minulý týden forrige gang posledněkrát, minule d) Po přivlastňovacích zájmenech a po saském genitivu podstatných jmen
hans kjæreste jeho přítelkyně vårt hus náš dům Magnus sine skolekarakterer Magnusovy známky ve škole landets regjering vláda země årets fotballspiller fotbalista roku Lises leilighet Lisin byt Viz kap. Pozůstatky skloňování a Zájmena přivlastňovací e) Při přiřazování povolání, národnosti nebo charakteristické činnosti konkrétní osobě
Jeg jobber som lærer. Pracuji jako učitelka. Hun er pensjonist. Je v důchodu. Stein er student. Stein je student. Da jeg var barn, ville jeg bli president. Když jsem byla malá, chtěla jsem být prezidentkou. Ola er nordmann. Ola je Nor. Pokud nejde o přiřazování osobám, řídí se slova označující národnost, profese a činnosti obecnými pravidly pro užití členu.
Elevene mener at Yngve er (en) bra lærer. Žáci si myslí, že Yngve je dobrý učitel. Har du noen gang møtt en forfatter? Už jsi někdy potkal (nějakého) spisovatele? f) Pokud familierně hovoříme o svých blízkých příbuzných
Mor/Mamma sier at du ikke får gå ut i kveld. Matka/Máma říká, že dneska večer ven nesmíš. g) V některých (předložkových) frázích
skrive med venstre hånd psát levou rukou reise med fly letět letadlem stå på ski lyžovat gå (på) tur jít na výlet i går včera i kveld dnes večer på mandag v pondělí h) Pokud pociťujeme spojení substantiva s předcházejícím slovesem jako významový celek
ta dusj osprchovat se spise lunsj naobědvat se lage mat vařit bruke PC pracovat na počítači i) Pokud mluvíme o něčem, co považujeme za velmi běžné
U mnoha vět spadajících do této kategorie je možné člen použít i nepoužít, záleží na konkrétním mluvčím, případně na významových nuancích, které si přeje vyjádřit.
Vi har både (en) bil og (et) hus. Máme auto i dům.

Určitý tvar bez členu

a) V přivlastňovacích konstrukcích, kde stojí přivlastňovací zájmeno za přivlastňovaným substantivem
historien vår, foreldrene mine b) V předložkových konstrukcích vyjadřujících vlastnictví nebo přináležitost
lærebøkene til eleven žákovy učebnice mannen til Helga manžel Helgy taket på huset střecha domu Pokud je osoba, nebo věc, které přivlastňujeme, vyjádřena obecným podstatným jménem, je nejčastěji také v určitém tvaru.
c) V některých (předložkových) frázích
ved universitetet na univerzitě om kvelden večer om sommeren v létě