Top 10 zajímavostí

Mešita Hasana II. s minaretem v Casablance Mistrovské dílo marocké architektury

Chefchaouen Nádherné město s modrými domy v srdci pohoří Rif

Fes Město s krásnou architekturou, zapsané do seznamu UNESCO

Sahara Vysoké duny Erg Chigagga a Erg Chebbi

Essaouira Romantické, hradbami obehnané město na pobřeží Atlantiku, oblíbené mezi filmaři, umělci a surfaři, místo konání obrovského festivalu Gnaoua World Music

Meknes a Volubilis Císařská metropole a bývalé římské město

Tanger Pestré město, jež inspirovalo mnoho známých umělců

Vysoký Atlas Dechberoucí krajina a jedny z nejkrásnějších treků na světě

Marrákeš Toto exotické město vás okouzlí pestrou směsicí afrických a arabských vlivů

Rabat Hlavnímu městu dominuje minaret mešity Hasana II.

Ideální výlet po Maroku

1.–2. den Z Tangeru do města Asilah

Dopoledne objevujte v Tangeru místa, kde žili slavní spisovatelé, dejte si oběd v restauraci s výhledem na Gibraltar a prozkoumejte exotickou citadelu v medině, večer se stavte na koktejl ve Villa Joséphine. Druhý den si pochutnejte na čerstvé rybě v Asilah a poté se vydejte k Herkulovým jeskyním na pobřeží.

3. den Projížďka po pobřeží do pohoří Rif

Vyrazte po jedné z nejmalebnějších cest v Maroku, která vás zavede do středomořských letovisek Cabo Negro, M’diq a Martil. Na oběd se zastavte v Tetouanu a pak pokračujte do města Chefchaouen v srdci pohoří Rif.

4. den Chefchaouen

Toulejte se po dlážděných uličkách, popíjejte mátový čaj na place Outa el-Hammam a vyrazte v sedle muly do národního parku Talassemtane.

5. den Přes hory a doly do Fesu

Vydejte se na jednodenní výlet autem přes hory, olivové háje a svaté město Ouezzane až do středověkého Fesu. Po příjezdu si zde dopřejte typickou marockou hostinu.

6.-7. den Fes

Vydejte se do spletitých uliček mediny Fesu a dejte si zde oběd v Café Clock, večer pak pozorujte západ slunce nad městem od Marínovských hrobek. Druhý den zamiřte k ruinám římského města Volubilis. Do Fesu se vraťte včas, abyste chytili večerní vlak do Marrákeše.

8. den Marrákeš

Hned ráno se nechte pohltit chaosem tržišť. Poobědvejte na některé z teras s výhledem na pohoří Atlas. Za soumraku zamiřte na náměstí Jemaa el-Fna za akrobaty, vypravěči a zaklínači hadů. K večeři si pochutnejte na jídle ze stánku.

9.-10. den Marrákeš a pouštní safari

Marrákeši věnujte více času. Navštivte staré paláce v medině nebo se naučte vařit tradiční tažín a noc protancujte v nočním klubu. Druhý den zkuste podniknout celodenní velbloudí minisafari do pouště Agafay. Po návratu do města zajděte na večeři do romantického rijádu, zatímco nad městem bude znít vyvolávání muezzinů.

11. den Větrné město Essaouira

Vydejte se do podmanivého města Essaouira, v němž Orson Welles natáčel film Othello. U stánků v přístavu si dopřejte porci čerstvých mořských plodů a odpoledne se toulejte po medině s tržišti plnými keramiky, koření a vyhledávaných dřevěných výrobků berberské túje.

12. den Na pláži

Na srpovité pláži u Essaouiry vyzkoušejte windsurfing či kitesurfing a odpoledne si prohlédněte díla slavných místních malířů ve zdejších uměleckých galeriích. Zajděte na drink do oblíbeného podniku Taros a pozorujte slunce nořící se do moře.

Úvod

Přestože Maroko leží na prahu Evropy, pouhých 14 km jižně od Španělska, patří k nejexotičtějším zemím na světě. Je to země okázalé architektury, měst plných spletitých uliček za vysokými hradbami, rozlehlých tržišť nabízejících krásné místní řemeslné výrobky a chutné potraviny, surfařů sjíždějících divoké vlny Atlantského oceánu a turistů stoupajících pod květy mandlovníků po stezkách do pohoří Vysoký Atlas, kde se na vrcholcích třpytí sněhová pokrývka.

Život v celém Maroku je nerozlučně spjat s hudbou. Na jihu země se při toulání po místních tržištích můžete zaposlouchat do úderných afrických rytmů, ve městech na severu, jako jsou Meknes, Tetouan a Fes, uslyšíte zase klasickou andaluskou hudbu evokující spletitou tisíciletou tradici maurského Španělska. Romantickou večeři při svíčkách si nejlépe vychutnáte u tónů až hypnotizujícího hudebního stylu zvaného gnaoua (přivezeného do Maroka před staletími ze západní Afriky). Před soumrakem se poté můžete zaposlouchat do ptačího zpěvu při procházce nádhernými zahradami v Marrákeši.

Krajina plná inspirace

Úžasné marocké krajině s mimořádně zajímavým světlem podlehla řada slavných malířů, například Delacroix, Dufy či Matisse.

Maroko je často až neuvěřitelně krásné. Idylické, odlehlé berberské vesnice ve Vysokém Atlasu vypadají jako nedotčené moderním světem (pokud pomineme talíře satelitních antén). Středověkou spletitost medin ve Fesu, Essaouiře a Marrákeši doplňují koktejlové bary na střešních terasách a elegantní renovované rijády (tradiční marocké domy s vnitřním dvorem).

Maroko, ležící na severozápadním okraji afrického kontinentu, dělí od Evropy jen Gibraltarský průliv. Táhne se v délce přibližně 2000 km od břehů Středozemního moře u Tangeru až k pískům Sahary. Zemi dominují Vysoký a Střední Atlas, rovnoběžná pohoří táhnoucí se od hranic s Alžírskem jihozápadním směrem k pobřeží Atlantiku a oddělující pobřežní planinu od zbytku Afriky.

Krajina plná kontrastů

Maroko má mimořádně různorodou krajinu. Rozeklané vápencové vrcholy pohoří Rif jihovýchodně od Tangeru ustupují obdělávané pobřežní planině mezi Rabatem a Casablankou a úpatí pohoří Atlas. Divoký Vysoký Atlas se táhne v délce 700 km v řadě dlouhých hřebenů dosahujících výšky přes 4 000 m n. m. (nejvyšší hora severní Afriky je Tubkal se svými 4 167 m n. m.). Jižně od Atlasu leží pohoří Antiatlas s úžasnými kamennými útvary, které se táhne až k údolí Souss (čti sús) s bujnou vegetací. Směrem na jih je krajina stále sušší a pustší, jak se patří na okraj Sahary, oživují ji však úrodná říční údolí s terasovitými políčky a zelené oázy s datlovými palmami.

Tubkal, nejvyšší hora pohoří Atlas

Podnebí

Různorodá není jen krajina, ale i podnebí. Pobřeží od Tangeru po Agadir má mírné podnebí s průměrnou teplotou 15 °C v zimě a 25 °C v létě, srážky se soustřeďují zejména na severu a většinou prší v zimě. Plážové letovisko Agadir na jihu mívá až 300 slunečných dnů v roce. Ve městech ve vnitrozemí, jako Fes, Meknes a Marrákeš, je o trochu chladněji v zimě, ale nesnesitelně horko v létě. Nejextrémnější teplotní rozdíly jsou však na horách. Na hřebenech Atlasu teplota klesá až k –20 °C v zimě a šplhá ke 40 °C v létě, kdy vane pouštní vítr z východu.

Mozaika kultur

Maroko má dnes 33 milionů obyvatel, potomků původních Berberů i Arabů, kteří tuto oblast osídlili v 7. století. V mnoha částech země se tyto dva národy promíchaly a mají mnoho společného, nicméně v odlehlejších horských oblastech stále žijí i čistokrevní Berbeři. Mnozí z nich mají světlejší pokožku, nazrzlé až hnědé vlasy a modré či zelené oči. Maročtí Berbeři mluví třemi různými dialekty: tarifitem v pohoří Rif (1,5 milionu mluvčích), tamazightem ve Vysokém Atlasu (3 miliony) a tašelhitem v oblasti údolí Souss (3–4 miliony). V berberských školách je povolená výuka v berberštině namísto arabštiny.

Nádherné duny Erg Chebbi

Tuto všehochuť doplňují potomci statisíců muslimů a židů, kteří do Maroka prchali z jihošpanělské Andalusie během 14. a 15. století, kdy toto území dobývali zpět křesťané, a potomci černých afrických otroků dovezených ze západní Afriky za vlády dynastie Saadů. Na samém jihu země žijí i Tuaregové, příslušníci saharských nomádských kmenů, pro něž jsou typická modrá roucha.

Tuto rozlehlou a rozmanitou zemi spojuje státní náboženství islám, v jehož čele stojí vysoce respektovaný král Muhammad VI. Maroko je pokrokovou muslimskou zemí, zejména v oblasti práv žen.

Marocká pohostinnost

Maročané, ať již Arabové či Berbeři, vždy vítají návštěvníky vřele a svou pověstnou pohostinnost – vlastnost vzešlou z izolovaných výsep na Sahaře – uplatňují především vůči zahraničním hostům. Kdekoli se v Maroku ocitnete, tam vám bude nabídnut šálek mátového čaje, což je starodávný zvyk a znamení přátelství, a možná obdržíte i pozvání k rodinnému stolu. Pokud vám taková pozvání nevyhovují, můžete je samozřejmě zdvořile odmítnout. Na tyto projevy přízně zcela jistě nemusíte pohlížet s podezřením, protože podvodníci v turistických oblastech rozhodně nepředstavují většinu obyvatelstva.

Pokud se vám podaří vydat se do odlehlých oblastí a pobýt v berberské vesnici v horách, odnesete si zážitek, který ve vás přetrvá ještě dlouho po návratu domů.

Mátový čaj

Žádná návštěva marockého domova by nebyla úplná bez rituálu mátového čaje (thé à la menthe), národního nápoje. Připravuje se v baňaté čajové konvici vyrobené ze stříbra, cínu nebo smaltu a obvykle je podáván v malovaných skleničkách. Je lahodný, osvěžující a hodně slazený; připravuje se z nálevu zeleného čaje se snítkami čerstvé máty. Občas se do něj přidávají borovicová jádra nebo květy pomerančovníku. Při nalévání se konvice drží vysoko nad sklenicí, aby se tekoucí čaj provzdušnil.

Mátový čaj se podává po celý den a zejména po jídle (údajně pomáhá při zažívání). Obchodníci na tržištích (souk) vám pravděpodobně nabídnou sklenku čaje po dojednání obchodu.

Stručná historie

Maroko zabírá rozlehlé a různorodé území, na němž vznikl moderní národní stát relativně nedávno. Jeho barvitá historie zahrnuje boj o nadvládu mezi berberskými kmeny z hor a Araby z planin, vzestup a pád mocných dynastií, vznik a zhroucení mohutných říší a počínaje 18. stoletím také manipulaci a vykořisťování evropskými mocnostmi usilujícími o rozšíření svého koloniálního území.

První osadníci

Staří Řekové toto území nazývali Atlantovou zemí, a to díky báji o Titánovi, jehož Zeus odsoudil k podepírání nebes na svých ramenou. Zde, v nejzápadnějším výběžku jejich světa, kde vůz boha slunce Helia mizel každý večer za horizontem a Hesperidky, dcery bohyně noci, pečovaly o svou kouzelnou zahradu, Atlant dohlížel na stáda ovcí a dobytka. Podle pozdější legendy hrdina Perseus ukázal Atlantovi hlavu Medusy jako trest za to, že mu odmítl poskytnout přístřeší, a učinil tak z Atlanta pohoří, které dodnes nese jeho jméno.

Jako první tuto odlehlou zemi na západě Afriky prozkoumali Féničané, kteří kolem roku 1000 př. n. l. založili na marockém pobřeží obchodní stanici Lixus. V následujících stoletích pak oni či jejich potomci Kartáginci vystavěli osady na místě dnešních měst Tanger a Essaouira a vybudovali město, z něhož vznikl současný Rabat. Řečtí obchodníci nazvali divoké obyvatele vnitrozemí barbaroi, což znamená „ne z našeho národa“, odkud pochází dnešní označení původních obyvatel Berbeři (stejný kořen má i slovo barbar).

Slavnostní oděv berberských žen se nezměnil již celá staletí

Původ Berberů je dodnes záhadou. Některé teorie je spojují s Kelty, Basky, či dokonce kmeny z Kanaánu v severním Libanonu, mnohem pravděpodobněji se však jedná o potomky neolitické capsianské kultury, která se v severní Africe rozšířila v 5. a 6. tisíciletí př. n. l. Berbeři (označovaní také Amazigh) si dodnes uchovali vlastní jazyk i tradiční zvyky.

Ve 4. a 3. století př. n. l. vznikla na mnoha místech dnešního Maroka berberská království. Z těchto malých bašt vybudovali Berbeři v následujícím tisíciletí mocné říše, jež ovládaly celou severní Afriku a většinu Španělska.

Římské Maroko

Po dobytí starověkého Kartága (nedaleko současného města Tunis) Římany roku 146 př. n. l. se západní část severoafrického pobřeží stala součástí římské říše jako provincie Numidia (zhruba odpovídala současnému Alžírsku) a Mauritania (současné Maroko). V letech 25 př. n. l. až 23 n. l. vládl v Mauritanii mladý berberský král Juba II. dosazený císařem Augustem. Juba byl velmi vzdělaný, studoval v Římě a podnikal cesty do zemí ve vzdálených koutech Arábie, kde shromažďoval materiály pro množství knih, které napsal. Za manželku si vzal Kleopatru Selenu, dceru Marka Antonia a Kleopatry.

Volubilis, nejrozsáhlejší starořímské pozůstatky v Maroku

Římané vybudovali město Sala Colonia (současný Chellah) na místě, kde dnes leží Rabat. Římská říše provedla do Maroka jen pár hlubokých výpadů, takže jazyk a kultura horských Berberů zůstaly římskou civilizací téměř nedotčeny.

Muslimský zábor

V 7. století došlo v Arábii k vzestupu islámu. V počátečních letech byli věřící organizováni v malých, úzce semknutých komunitách vedených prorokem Mohamedem. Během jednoho století po Mohamedově smrti (roku 632) muslimská vojska dobyla celý Střední východ, včetně Persie, celou severní Afriku a část Španělska a Francie.

V roce 670 založil arabský generál Uqba ibn Nafi svaté město Kajruwán v Tunisku. Odsud v roce 682 vyrazil v čele svého vojska až k pobřeží Atlantiku v Maroku. Zemi pojmenoval Al-Maghrib al-Aqsá, což znamená „nejvzdálenější západ“. Tento název v arabštině si Maroko zachovalo dodnes.

Kvůli invazi na bohatý Iberský poloostrov konvertovalo mnoho Berberů k islámu a přidalo se k muslimským vojskům nesoucím prapor islámu přes Středozemní moře. Islámská civilizace ve Španělsku a Maroku v následujících šesti stoletích zastínila celou křesťanskou Evropu.

Od doby muslimského záboru až do vytvoření franko-

-španělského protektorátu ve 20. století tvoří politickou historii Maroka nepřerušovaná řada dynastií. Po upevnění moci, podmanění nepřátel a vybudování monumentálních měst, mešit a paláců sklouzl každý režim do dekadence, což vedlo ke slabé vládě, politickému chaosu a urputným bojům, dokud mocenské vakuum nevyplnila nová frakce.

Idrísové

Když Moulay Idriss, potomek proroka Mohameda, přišel roku 788 do Volubilisu, náčelník místních berberských kmenů ho prohlásil králem. Jakožto Prorokův potomek disponoval mocným božským požehnáním zvaným baraka, které jeho stoupencům mělo přinést štěstí.

Sílící Idrissův vliv znepokojoval mocného bagdádského chalífu Hárúna ar-Rašída natolik, že nechal svého vzdáleného rivala otrávit. Moulay Idriss byl pohřben blízko města Volubilis a městečko, v němž se jeho hrobka nachází (a které dodnes nese jeho jméno), patří k nejposvátnějším místům v Maroku.

Jeho syn Moulay Idriss II. pokračoval v budování impozantního hlavního města říše Fes, nedaleko římského Volubilisu, v místech, kde nyní stojí velká mešita Kajruwán. Počet jeho obyvatel značně vzrostl s přílivem uprchlíků z velkých islámských měst Kajruwán v Tunisku a Córdoba ve Španělsku zmítaných politickými převraty. Když Idriss II. v roce 828 zemřel, jeho osm synů si říši rozdělilo. To vedlo k oslabení státu a vydláždilo cestu novému režimu, který uplatňoval striktní náboženský přístup.

Mauzoleum Moulaye Idrisse II.

Almorávidé

Následující marocká dynastie měla kořeny v pouštních berberských kmenech. Z mladého studenta náboženství Abdalláha ibn Jásína, který kázal Berberům v oblasti jižně od Agadiru, se brzy stal odvážný a energický vůdce. Jeho učení se zakládalo na nejpřísnější kázni, například promeškání modlitby se trestalo bičováním. Jásínův režim byl příliš krutý i na Berbery uvyklé tvrdému životu na Sahaře, proto ho i se skupinou jeho následovníků vytlačili na jih přes poušť. Ti si na subsaharském pobřeží Mauritánie vybudovali opevněný klášter (arabsky ribát) a vytvořili komunitu náboženských bojovníků podobnou křesťanským křižákům.

Původní obyvatelé

Berbeři jsou původní obyvatelé severní Afriky, kteří se vyznačují pro tento kontinent netypickým vzhledem: mají světle snědou až tmavě žlutou pleť a jemně sešikmené oči. Mezi nejznámější Berbery patří například fotbalisté Karim Benzema či slavný Zinedine Zidane.

V letech 1054–59 malé vojsko těchto puritánů vyrazilo na sever. Dobyli jižní Maroko, kde ničili hostince, rozbíjeli hudební nástroje a zaváděli svůj striktní náboženský řád. V roce 1056 obsadili Taroudant, o tři roky později založili své hlavní město Marrákeš a v roce 1069 dobyli Fes.

Roku 1086 Almorávidy poprosila o pomoc muslimská království ve Španělsku, na která útočily křesťanské armády. Almorávidská vojska vedená Júsufem ibn Tášfínem vtrhla do Španělska a rychle ovládla Córdobu, Granadu a Sevillu. Ibn Tášfín se brzy stal nejmocnějším muslimským vladařem ve Španělsku a Maghribu (arabský název pro celou severozápadní Afriku). Za vlády jeho syna Alího bin Júsufa v letech 1107–43 krutí a asketičtí Almorávidé přejali zvyky zhýralé, avšak vysoce kultivované muslimské Andalusie, a tím započal zlatý věk marockého umění a kultury. Hispánsko-

-islámské umění a architektura se ve své bohatosti rozšířily po celém Maroku, zejména v Marrákeši, novém hlavním městě. V bývalém hlavním městě Fes pak vyrostla nádherná mešita Kajruwán (viz str 65).

Almohadové

Almohádská architektura: mešita Kasbah v Marrákeši

Náboženský fanatik Ibn Túmart nebyl oblíbený u místních politických představitelů, měl však hodně zanícených stoupenců. Společně napodobili příklad Almorávidů a stáhli se do opevněného kláštera v Tin Mal v pohoří Vysoký Atlas mezi městy Marrákeš a Taroudant.

Marocká židovská komunita

Marínovci

Šíření křesťanství

Saadové

Bitva tří králů

Alawité

Franko-španělský protektorát

Nezávislost

Zelený pochod

Nová éra

Do mediny na souk

Než se vypravíte do Maroka, je dobré si osvojit některé základní pojmy, se kterými se na cestách zaručeně setkáte:

medina – stará, historická část města,

ville nouvelle [vil nuvel] – nová, moderní část města,

souk [súk] – tržiště,

medresa – islámská škola a ubytovna pro studenty,

rijád – tradiční dům s vnitřním nádvořím,

mellah [milla] – stará židovská čtvrť,

ribát – opevněný tábor,

mechouar [mišwar] – nádvoří, náměstí, součást nebo okolí královského paláce,

fondouk [fundúk] – typická marocká budova s nádvořím a malými místnostmi, která sloužila jako ubytování pro projíždějící karavany a obchodníky,

zawíja – doslova „koutek“ či „zákoutí“, též škola a centrum náboženského bratrstva,

kasbah [kasba] – typ města či pevnosti,

ksar, ksour (pl.) [ksúr] – opevněná vesnice, pevnost.

Historické milníky

asi 1000 př. n. l.

Féničtí mořeplavci budují na pobřeží obchodní osady.

3.–4. stol. n. l.

Římané odcházejí z Maroka.

682

Přicházejí muslimové vedení generálem Uqbou ibn Náfi.

711

Maurové zahajují dobývání Španělska.

788–926

Vláda Idrísovců, založení Fesu.

1054–1143

Vláda Almorávidů, Júsuf ibn Tášfín zakládá v roce 1062 Marrákeš.

1200–1248

Vláda Almohadů, říše zahrnovala Maroko, Alžírsko, Tunisko, Libyi a Španělsko.

1248–1465

Vláda Marínovců, poslední berberská dynastie.

15. stol.

Katoličtí panovníci Ferdinand Aragonský a Isabela Kastilská dobývají maurské Španělsko, poslední maurská bašta Granada podléhá v roce 1492.

pol. 16. stol. – pol. 17. stol.

Saadové zakládají nové hlavní město v Marrákeši. Porážka Portugalců v bitvě tří králů v roce 1578. Říše sahá až do Mali.

1666

Počátek vlády Alawitů v Maroku.

1672

Moulay Ismaíl buduje své císařské město Meknes.

1912

Vzniká franko-španělský protektorát.

1956

Maroko získává nezávislost.

1961

Na trůn nastupuje král Hasan II.

1975

Zelený pochod na území Západní Sahary.

1999

Umírá král Hasan II. Na trůn nastupuje jeho syn Muhammad VI.

2004

Muhammad VI. zavádí řadu reforem.

2011

V rámci Arabského jara se po celé zemi konají demonstrace požadující reformy ústavy. Nálož odpálená na hlavním náměstí v Marrákeši zabíjí 17 lidí. Parlamentní volby vyhrává islamistická Strana spravedlnosti a rozvoje (PJD).

2013

Po krizi ve vládní koalici Muhammad VI. jmenuje novou vládu.

2015

Marocká policie odstraňuje provizorní tábory imigrantů na hranicích se španělskými enklávami v Ceutě a Melille.

Table of Contents

Top 10 zajímavostí

Ideální výlet po Maroku

Úvod

Krajina plná kontrastů

Podnebí

Mozaika kultur

Marocká pohostinnost

Stručná historie

První osadníci

Římské Maroko

Muslimský zábor

Idrísové

Almorávidé

Almohadové

Marínovci

Šíření křesťanství

Saadové

Alawité

Franko-španělský protektorát

Nezávislost

Zelený pochod

Nová éra

Historické milníky

Zajímavosti