Top 10 zajímavostí

Plaza de la Catedral Působivá stavba v samém srdci Staré Havany

Pláže Varadero, Playa Esmeralda, Playa Ancón, Cayo Largo – bělostné pláže, kam oko dohlédne

Baracoa Kouzelné pobřežní město ve východním cípu Kuby

Hudba Rytmy nejrůznějších stylů zní na Kubě odevšad

Camagüey Ulicím a náměstím třetího největšího kubánského města byl navrácen dávno ztracený lesk

Casa Museo de Ernest Hemingway Tak jako za časů starého dobrého Ernieho

Trinidad Skvost koloniální architektury zapsaný v seznamu UNESCO

Údolí Viñales Navštivte tabákové plantáže a mogoty

Paseo del Prado Kdysi honosné paláce lemují nejkrásnější bulvár ve Staré Havaně

El Morro Krásně dochovaná pevnost v Santiagu

Ideální den v Havaně

8.00 Snídaně

Dopřejte si bohatou snídani ve vašem hotelu či v penzionku casa particular. Chléb s místním džemem či medem a vajíčka v kombinaci s mangem, papájou a kvajávou vám dodají energii nezbytnou pro náročný den.

9.00 Parque Central a Capitolio

Prohlídku města začněte v okolí Parque. Prohlédněte si působivé divadlo Gran Teatro, hotel Inglaterra a impozantní Capitolio. Nezapomeňte na prohlídku továrny na doutníky Partagás, kde vás seznámí s tímto legendárním kubánským vývozním artiklem.

11.30 Plaza de Armas a Plaza Vieja

Dojděte až na Plaza de Armas, zalistujte si starými knihami na zdejším tržišti a navštivte Museo de la Ciudad. Pokračujte po Calle Oficios a nevynechejte zdejší muzeum automobilů. Přes Plaza San Francisco se vydejte k Plaza Vieja.

11.00 Katedrála

Navštivte katedrálu, ve které byly kdysi uloženy Kolumbovy ostatky. Na nádherném náměstí se zastavte v restauraci El Patio a dopřejte si šálek pravé kubánské kávy.

13.00 Oběd

Na oběd si zaskočte do restaurace s vlastním pivovarem Cervecería Taberna de la Muralla, kterou najdete v jihozápadním rohu náměstí Plaza Vieja. S oroseným půllitrem osvěžujícího moku se usaďte před restauraci a pozorujte pohodu všedního kubánského dne.

16.00 Casa de la Música Galiano

Z Parque Central se vydejte pěšky pět bloků po ulici Neptuno až k ulici Galiano, kde se mezi 17.00 a 22.00 můžete zaposlouchat do tónů některé živé kapely. V jejím rytmu si můžete zatančit nebo navštívit zdejší skvěle zásobenou prodejnu s hudebními nosiči.

14.00 Okružní jízda

Vraťte se do Parque Central a naskočte na Habana Bus Tour. Projeďte se buď po čtvrti Vedado, náměstí Plaza de la Revolución a celé Staré Havaně, nebo se vydejte druhým směrem k pevnostem a plážím Playas del Este. Třetí trasa spojuje přístaviště Marina Hemingway s náměstím Plaza de la Revolución. Na kterékoli zastávce můžete vystoupit, projít se a pak nasednout na další spoj.

20.00 Večeře

V Centrální Havaně si zaskočte na večeři do některé ze soukromých restaurací zvaných paladar, dobrá je například La Guarida. Pozor, budete potřebovat rezervaci! Vládne tu pohodová atmosféra, takže nikam nespěchejte a vychutnávejte si příchod noci v Havaně.

22.00 Noční tah

Taxíkem si zajeďte do Vedada do jazzového klubu La Zorra y el Cuervo. Najdete ho na adrese Avenida 23, mezi ulicemi N a O. Vstupuje se do něj červenou britskou telefonní budkou. Pokud chcete sehnat místo u stolu, buďte tu již před 23.00, kdy to tu začíná opravdu žít. Klub je velmi oblíbený, vystupují tu špičky jazzového nebe.

Úvod

Kuba, největší ostrov v Karibském moři, má svým návštěvníkům co nabídnout: nádherné pláže na severním pobřeží, města plná rozličných architektonických skvostů, od období baroka přes art deco až po betonová monstra z dílny socialistického realismu, pestrou směsici hispánských hudebních stylů, lahodný kubánský rum a samozřejmě ty nejlepší ručně balené doutníky na světě.

Svou velikostí ani ekonomickou silou Kuba nikdy nepatřila ke světovým mocnostem, přesto takřka po celou druhou polovinu 20. století plnila stránky světového tisku. Po svržení diktátora Batisty v roce 1958 se ostrov pod vedením Fidela Castra stal legendou světového komunistického hnutí a jakousi živoucí laboratoří socialistických ekonomických experimentů.

$UserId$2

Tvář Kuby

Kuba má 11 milionů obyvatel, jejichž původ přesně odráží všechny peripetie a historické zvraty, kterými si ostrov za dobu své existence prošel. První černí otroci se na ostrov dostali na počátku 16. století a vlastně zcela nahradili původní obyvatele, kteří nepřežili setkání se západní civilizací. Imigranti ze Španělska začali na Kubu proudit hromadně až na konci 18. století s rozvojem cukrovarnického průmyslu. Zámožní plantážníci – ať již místní Španělé, či Francouzi ze sousedního Haiti – přivlekli na ostrov tisíce otroků ze západní Afriky. Po zrušení otroctví v roce 1886 se na Kubu dostalo i velké množství čínských dělníků. V průběhu posledních 200 let se na ostrově usazovalo mnoho dalších etnických skupin, a tak je většina dnešních Kubánců považována za mulatos (mulaty).

Odkaz revoluce

Fidel Castro téměř půl století s většími či menšími problémy odolával tlaku USA a kubánských exulantů, soustředěných především v Miami. Jeho bratr Raúl, který po něm převzal žezlo moci, pokračuje ve Fidelově odkazu; pravda v poněkud umírněnější formě. Obyvatelé Kuby po léta trpěli v důsledku amerického obchodního embarga, situace se ještě zhoršila s rozpadem Sovětského svazu. I přes výrazné ekonomické potíže se však vždy našly peníze na opravy krásné koloniální architektury.

Kuba se za vlády komunistů jako by zastavila v čase. Zatímco okolní svět uhání vpřed mílovými kroky, na Kubě se život odehrává jako ve zpomaleném filmu. Připojení k internetu je tu stále popelkou, potemnělými ulicemi se prohání potlučené a záplatované americké „bouráky“ ze 40. a 50. let minulého století. Na venkově potkáte místo aut volské povozy, autobusy tažené koňmi, čínské bicykly a rikši. Typický kubánský příbytek je zařízen starožitným nábytkem, často děděným z generace na generaci.

Fabrička v Baracoe

Z mezinárodněpolitického hlediska je Kuba do určité míry fenoménem 2. poloviny 20. století. Země stále směřuje za, i nám dobře známými, „světlými zítřky“. Kubánské děti vstupují v šesti letech hromadně do Pionýra, po celé zemi jsou rozmístěny obří billboardy se slogany „Socialismo o Muerte“ („Socialismus, nebo smrt“) a „Viva la Revolución“ („Ať žije revoluce“). Takřka na každém rohu na vás bude shlížet přísné oko revolucionáře Che Guevary.

Kubánská realita

Co se týče ekonomické situace obyčejných Kubánců, určitě není nejrůžovější. Na běžné věci denní potřeby často nebývá dostatek peněz, většina obyvatel Kuby vydělává v přepočtu méně než 25 amerických dolarů za měsíc. Mnoho rodin žije v nevyhovujících podmínkách v přelidněných zanedbaných domech, kde obrazně řečeno všechno vrže, skřípá a rozpadá se. Situaci samozřejmě nepřidává již zmíněné americké hospodářské embargo a každoročně se opakující ničivé hurikány.

$UserId$1

S rozpadem Sovětského svazu a celého východního bloku, který až do počátku 90. let minulého století držel Kubu ekonomicky nad vodou, nastaly na Kubě opravdu krušné časy. Fidel Castro byl nucen trošku povolit opratě režimu a v roce 1993 bylo na ostrově povoleno vlastnictví amerických dolarů. Díky tomu se začaly v kubánské společnosti rozevírat pomyslné nůžky – ti, kdo měli přístup k dolarům, ať již od příbuzných z Ameriky, či díky vlastnímu zaměstnání v turistickém ruchu, se záhy ocitli ve značné výhodě oproti těm, kdo dolary neměli. Vše se začalo točit okolo pověstného všemocného dolaru do takové míry, že některé potraviny a další zboží byly k sehnání jen ve specializovaných dolarových obchodech. O dekádu později byla situace již neúnosná a komunisté proto zavedli druhou oficiální měnu – tzv. peso cubano convertible (kubánské konvertibilní peso), na nějž musí být směněna jakákoli zahraniční měna. Při výměně dolarů za pesa je navíc účtována zvláštní desetiprocentní přirážka.

Školáci v Havaně

Každý, kdo Kubu navštíví, si hospodářského úpadku země jednoduše nemůže nevšimnout. Kubánci navíc nemají možnost volně vycestovat z ostrova, neexistuje tu opravdová svoboda projevu ani svobodný tisk. Nutno však objektivně dodat, že s takovou mírou všudypřítomné bídy, jaká je běžně k vidění například v Bangladéši, Indii či některých zemích Latinské Ameriky, se tu prostě nesetkáte. Bydlení, byť na velmi skromné úrovni, zajišťuje Kubáncům stát, takže tady prakticky nenajdete bezdomovce. Potraviny jsou z valné části na příděly, a i když je tu stále něčeho nedostatek, lidé zde mají pořád co jíst. Pýchou Kuby jsou zdravotnictví a vzdělávací systém, které jsou bezplatné a přístupné všem bez rozdílu. Průměrná délka života se od roku 1958, kdy dosahovala pouhých 57 let, vyšplhala v roce 2014 na 79 let a je 38. nejvyšší na světě. A kojenecká úmrtnost je tu dokonce nižší než v USA a některých zemích Evropské unie.

$UserId$1

Teprve na pozadí jakési celkové zchátralosti systému a uprostřed všemožných omezení a zákazů si uvědomíte, jak nezdolného ducha Kubánci mají. Jsou to neuvěřitelně houževnatí a trpěliví lidé, kteří si bez ohledu na útrapy užívají života naplno. S takovou pohostinností jako na Kubě se málokdy setkáte, s úsměvem vás pozvou do svého již tak přeplněného příbytku a podělí se s vámi i o to, čeho mají sami málo. Na kubánských ulicích je neustále živo, školáci ve stejnokrojích tu hrají místní obdobu baseballu, jezdí na improvizovaných skateboardech či pouští draky.

Rajský ostrov

Tak jako pro mnohé jiné země, i pro Kubu se zlatým dolem stala turistika. Ta je dnes největším zdrojem příjmů země a nechala za sebou i tradiční kubánské odvětví, cukrovarnictví. Upřímně řečeno, byl by to doslova hřích nevyužít potenciálu, který Kuba v tomto směru má – nádherné bělostné pláže, hlavně ty na severu ostrova v oblasti Varadera, jsou jednoduše fascinující. Mezi další stálice kubánské plážové turistiky patří Guardalavaca, Playa Esmeralda a ostrovy Cayo Largo a Cayo Coco. Pobřeží Kuby je doslova obetkáno přírodními zátokami, kde můžete zakotvit se svou jachtou. Na otevřené moře lze vyrazit na lov marlínů. Potápěči jistě ocení bezpočet korálových útesů a potopených vraků.

Turisté ve Varaderu

$UserId$2

Stručná historie

Když 27. října 1492 přistál u východního pobřeží Kuby Kryštof Kolumbus, do svých záznamů si poznačil, že „právě objevil tu nejkouzelnější krajinu, jakou kdy lidské oko spatřilo“. Původními obyvateli Kuby byli Sibonejové, pocházející ze Střední a Jižní Ameriky, přibližně již od roku 3500 př. n. l.

Roku 1511 vyplul ze sousední Hispanioly Diego Velázquez se třemi sty conquistadory a na Kubě založil první osadu zvanou Baracoa. Velázquez se projevil jako pravý dobyvatel a takřka okamžitě zotročil původní obyvatele, mezi nimiž se navíc začaly šířit evropské choroby. Celé vesnice Sibonejů začaly v zoufalství páchat hromadné sebevraždy a v polovině 16. století se počet obyvatel ostrova snížil z původních 150 000 na pouhé 3000.

Obchod a piráti

Až do konce 16. století zůstávala Kuba nevýznamnou španělskou kolonií. Přístavní města Havana a Santiago de Cuba byla těžce opevněna, aby se mohla bránit případným nájezdům francouzských a anglických pirátů.

Cukrový ostrov

V polovině 19. století měla Kuba třetinový podíl na světové produkci cukru a byla považována za jednu z nejvýnosnějších kolonií. Na zdejších plantážích pracovalo na půl milionu otroků a do kubánských přístavů připlouvalo každoročně minimálně 3500 obchodních lodí.

Od 17. století začal význam Havany růst. Stala se důležitou zastávkou pro lodní konvoje, přepravující bohatství ze španělských kolonií do Evropy. Roku 1762 město dobyli Angličané, ale ponechali si jej pouze jeden rok a poté jej vrátili Španělům výměnou za Floridu. Na Kubě se v této době začalo dařit lukrativnímu tabákovému průmyslu a po roce 1763 i průmyslu cukrovarnickému, který tu nebývale vzkvétal. Se zvyšujícími se nároky na pracovní sílu na stovkách zdejších plantáží byly na konci 18. a počátku 19. století na Kubu dovezeny statisíce černých otroků ze západní Afriky.

Cesta k nezávislosti

Kreolové, Španělé narození na Kubě, řídili na ostrově chod plantáží, ale byli španělským trůnem vyloučeni z účasti na správě země. V průběhu 18. století se někteří z nich, zejména z nejchudšího regionu Oriente, začali domáhat nezávislosti. 10. října 1868 se majitel plantáže La Demajagua Carlos Manuel de Céspedes odhodlal k zásadnímu kroku: propustil na svobodu otroky ze své plantáže a vyzval k vyhlášení nezávislosti. Během následující desetileté války přišlo o život na 50 000 Kubánců (mezi nimi i sám Céspedes) a 200 000 Španělů. Kuba zůstala dále španělskou kolonií, ale válka uspíšila zrušení otroctví (došlo k němu v roce 1886) a posílila národní uvědomění Kubánců.

$UserId$1

Roku 1895 propuklo další protišpanělské povstání, v jehož čele stál kubánský národní hrdina José Martí. Tento básník a novinář se narodil v roce 1853 a již ve svých 18 letech musel kvůli svým politickým postojům a podvratné činnosti odejít do exilu. Ze Spojených států, kam se uchýlil, pak všemožně podporoval nezávislost Kuby. Zemřel za kubánské války za nezávislost při přestřelce mezi povstalci a španělskou armádou v únoru 1895. Stal se tak jednou z takřka 300 000 kubánských obětí této války.

Památník Josého Martího v Havaně

V průběhu 19. století se ve prospěch Kuby začaly silně angažovat USA; jednak kvůli strategické poloze ostrova, ale zejména kvůli zdejšímu výnosnému obchodu s cukrem. Dlouho bylo na pořadu dne odkoupení ostrova od Španělů, a to i přesto, že sám Martí byl zásadně proti. Jeho obavy z toho, že by se Kuba stala satelitem Spojených států, nejlépe vystihuje věta: „Já znám tu hydru dobře, žil jsem totiž v jejím doupěti“.

V únoru 1898 šel v havanském přístavu ke dnu americký bitevní křižník Maine, na jehož palubě zahynulo všech 260 členů posádky. Přestože příčinou neštěstí byla zřejmě nezaviněná exploze, USA využily situace k vyhlášení války Španělsku. Následná španělsko-americká válka byla rychlou záležitostí a Španělé s konečnou platností o ostrov přišli. Kuba se krátce dostala pod správu USA a roku 1902 se stala nezávislou republikou. Již v roce 1903 však byl do kubánské ústavy včleněn tzv. Plattův dodatek, kterým si USA vymezily právo na intervenci. K opravdové nezávislosti tak měla Kuba daleko.

Zdání nezávislosti

Spojené státy, jakožto největší importér kubánského cukru, v následujících letech prakticky kontrolovaly situaci na Kubě z hlediska ekonomického i politického. Celé toto období bylo prosáklé korupcí, násilím a terorismem. Po roce 1933 se nejmocnějším mužem v zemi stal Fulgencio Batista. Pomocí loutkových prezidentů tahal za veškeré nitky a roku 1940 se sám stal prezidentem. Odstoupil v roce 1944, ale po vojenském převratu (1952) se opět vrátil do funkce. Jeho vládnutí bylo klasickou prohnilou diktaturou, jen sám Batista do roku 1959 investoval v zahraničí na 300 milionů dolarů.

Již od 20. let sílila mezi Kubánci nespokojenost se stylem řízení republiky a všudypřítomnou korupcí. Trnem v oku byla i závislost na USA. Přestože měla Kuba druhý nejvyšší příjem na hlavu ze zemí Latinské Ameriky, veškeré zisky a bohatství zůstávalo v rukou horních deseti tisíc. Světová banka dokonce v roce 1950 oznámila, že 60 % Kubánců trpí podvýživou. Havana byla díky svým kasinům, nevěstincům a gangsterům označována za „druhé Las Vegas“ a v žádné jiné zemi ve Střední a Jižní Americe nežilo tolik milionářů jako právě tady.

Kubánská revoluce

Kubánská revoluce byla zahájena 26. července 1953 neúspěšným útokem revolucionářů na kasárna Moncada v Santiagu de Cuba. Vůdce povstalců Fidel Castro byl při útoku zatčen a postaven před soud. Jako vystudovaný právník dostal příležitost se sám hájit a jeho slavná dvouhodinová obhajovací řeč, která vešla ve známost pod názvem Dějiny mne zprostí viny, se stala revolučním manifestem. Soud potrestal Castra a jeho spolubojovníky patnáctiletým vězením na ostrově Isla de Pinos (dnes pojmenovaným Isla de la Juventud). Již v roce 1955 však v rámci všeobecné amnestie pro politické vězně žalář opustil.

Che a Fidel – bratři revoluce

Ernesta Che Guevaru (che znamená v argentinském slangu „kámoš“), symbol kubánské revoluce, zná snad každý. Kubánci jej zbožňují a jeho podobizny s baretem na hlavě najdete na ostrově všude. Narodil se v roce 1928, vystudoval medicínu, ale poté se vydal do zemí Jižní a Střední Ameriky s batohem plným marxistických knih. V roce 1955 se v Mexiku setkal s Fidelem Castrem a následujících deset let byl jeho pravou rukou – ať již jako vůdce guerilly v kubánských horách, či později jako guvernér národní banky (i na nejzásadnější dokumenty se podepisoval jednoduše „Che“), ministr průmyslu či ministr hospodářství. V roce 1965 Kubu kvůli sporům s Castrem opustil a vydal se vstříc novým revolučním výzvám. Stal se členem partyzánské jednotky v Bolívii, kde byl také roku 1967 zabit.

Fidel Castro byl dlouhých 49 let prezidentem Kuby, generálním tajemníkem Komunistické strany Kuby a vrchním velitelem kubánských ozbrojených sil. Narodil se roku 1926 a vystudoval práva na havanské univerzitě. V roce 1959 se stal nejmladší hlavou státu na světě a jako jeden z mála světových politiků vydržel ve svém úřadu takřka pět dekád. Pro Kubánce zůstane Fidel, jak jej zná celý svět, vždy jejich El Comandante.

$UserId$2

Doutníky přestal Fidel kouřit v roce 1985 se zdůvodněním, že „jsou sice dobré pro kubánskou ekonomiku, ale ne pro mé zdraví“. V roce 2006 podstoupil ve věku 80 let složitou břišní operaci a moc ve státě předal dočasně svému bratru Raúlovi. Kvůli přetrvávajícím zdravotním komplikacím se Fidel do úřadu již nevrátil a Raúl se v roce 2008 stal regulérním prezidentem. Fidel přežil 9 amerických prezidentů a také bezpočet atentátů, které se na něj pokusila spáchat CIA.

Fidelův ostrov

Castro od Guayasamina

$UserId$1

Tank v zátoce Sviní

Período especial

Vylodění v zátoce Sviní

Současnost

$UserId$2

V roce 2015 došlo k velkému průlomu ve vztazích s USA. Byly obnoveny diplomatické vztahy a byla otevřena velvyslanectví v obou zemích.

Che na vás shlíží odevšad

Historické milníky

1492 | Kryštof Kolumbus přistává u východního pobřeží Kuby.
1511 | Diego Velázquez zahajuje kolonizaci Kuby.
1519 | Havana, založená v roce 1515, je přemístěna do současné polohy.
1868–78 | Desetiletá válka za kubánskou nezávislost, končí vítězstvím Španělů.
1886 | Zrušení otroctví na Kubě.
1895 | Válka za kubánskou nezávislost; smrt Josého Martího.
1898 | Potopení křižníku Maine; USA poráží ve válce Španělsko, které tak přichází o Kubu.
1902 | Vznik Kubánské republiky.
1933–58 | V čele republiky stojí diktátor Fulgencio Batista.
1953 | Fidel Castro podniká neúspěšný útok na kasárna Moncada.
1956–9 | Kubánská revoluce. 1. ledna 1959 se Castro dostává k moci.
1960 | Castrův režim znárodňuje bez jakékoli náhrady veškeré americké společnosti.
1961 | Neúspěšné vylodění kubánských exulantů v zátoce Sviní.
1962 | Kubánská krize.
1990 | Rozpad SSSR drtivě dopadá na kubánskou ekonomiku, přijata úsporná opatření.
1993 | Zahájeny ekonomické reformy, včetně povolení zahraničních investic a samostatně výdělečné činnosti.
1994 | 30 000 uprchlíků míří na člunech na Floridu, většina vrácena na námořní základnu Guantánamo.
2003 | Kuba kritizována ochránci lidských práv za uvěznění 78 disidentů a popravu tří únosců.
2006 | Fidel Castro kvůli břišní operaci dočasně předává moc svému bratru Raúlovi.
2008 | Fidel Castro oznamuje, že se nevrátí do úřadu prezidenta, funkci přebírá jeho bratr Raúl.
2014 | Barack Obama projevuje zájem o normalizaci vztahů s Kubou a zvažuje odvolání hospodářského embarga.
2015 | Obnovení diplomatických vztahů s USA.