Top 10 zajímavostí

Muzeum Te Papa Interaktivní expozice přibližuje kulturu a dějiny Nového Zélandu

Ledovec Františka Josefa a Foxův ledovec Nechte se zlákat k zajímavému putování po ledě

Turistické stezky Vydejte se na cestu a poznejte pestrou, ostře kontrastující krajinu

Milford Sound Majestátní horské vrcholky se tyčí nad vodami jednoho z nejkrásnějších zálivů Nového Zélandu

Rotorua Geotermální říše divů – plná gejzírů, bublajících bahenních jezírek a také charakteristických pachů

Kaikoura Jedno z nejlepších míst na planetě, kde lze pozorovat vorvaně

Waitomo Caves Magický podzemní svět, který osvětlují tisíce larev světlušek

East Cape Tato poklidná oblast je jednou z nejméně osídlených částí Severního ostrova

Stewart Island V ústraní ležící útočiště vzácných ptáků, jako jsou kiviové, tučňáci a albatrosi

Visutý most Kawarau Prověřte svou odvahu na místě, kde světlo světa spatřil bungee jumping

Ideální den na Novém Zélandu

1. den Auckland

Zajeďte do oceanária Kelly Tarlton’s Underwater World prohlédnout si tučňáky a žraloky. Po cestě můžete navštívit přístav Waitemata a spatřit Rangitoto Island. Procházkou po nábřeží se dostanete k zálivu Mission Bay. Běžte si zaplavat, půjčte si prkno na windsurfing či kajak nebo si dejte kávu či lehký oběd předtím, než se vydáte zpět do centra.

1. den odpoledne Auckland

Nechte se zavézt ke kavárnám na nábřeží ve Viaduct Harbour, poté se vydejte na prohlídku historických budov Aucklandu a jeho přístavních mol, dojděte až k televizní věži Sky Tower. V její otáčející se restauraci Orbit 360˚ si můžete pochutnat třeba na jehněčích žebírkách.

2. den Na jih do Rotorui

Pronajměte si auto a vydejte se na jih do Rotorui. Projeďte se lodí kolem ostrůvku Mokoia Island, pak se projděte zahradami Government Gardens až k muzeu. Navštivte také maorské kulturní centrum Te Puia, bublající bahenní sopky a gejzíry ve Whakarewarewa.

3. den Rotorua

Projděte se kolem tůní v Rainbow Springs a dopřejte si koupel v lázních Polynesian Pools. Pak vyjeďte lanovkou na Mount Ngongotaha a vychutnejte si výhled, který se před vámi otevře. Kulturní zážitky spojte s ochutnávkou maorské kuchyně připravené v hangi. Po setmění se vraťte do Rainbow Springs.

4.–5. den Wellington

Přeleťte do Wellingtonu a objevte krásu jeho historických budov. Projděte si parlament, nechte se vyvézt lanovkou do botanických zahrad s krásným výhledem. Obědvat můžete v některé z kaváren čtvrti Kelburn. Prohlédněte si muzeum Te Papa Tongarewa a vydejte se po nábřeží až do Queens Wharf s vyhlášenou rybí restaurací Shed 5.

6. den Picton Port

Nasedněte na trajekt a přes Cookův průliv proplujte vodami Tory Channel a Queen Charlotte Sound do Pictonu na Jižním ostrově. Zde lze zajít na exkurzi do vinohradů v Marlborough nebo zamířit na ostrov Motuara Island, na němž kapitán Cook oficiálně prohlásil Nový Zéland za britskou državu.

7. den East Coast

Autem se vydejte po pobřeží na jih do Kaikoury, kde můžete z lodi pozorovat velryby. Pokračujte na jih do města Christchurch a navštivte třeba centrum pro výzkum Antarktidy a safari (Orana Wildlife Park).

8.–10. den Queenstown

Leťte do Queenstownu – z letadla můžete obdivovat Mount Cook a Jižní Alpy. Vyjeďte lanovkou na vrchol Bob’s Peak, odkud je fantastický výhled. Pokud si troufnete, můžete sjet dolů na kolečkových saních, vyzkoušet lanovou dráhu mezi stromy nebo bungee jumping. Zajeďte si parníkem Earnslaw na farmu Walter Peak, projeďte se na koni anebo si jen tak užívejte ticha a klidu. Až se jich nabažíte, vraťte se do Queenstownu.

Úvod

Na Novém Zélandu vás čekají překvapivě pestré zážitky. Najdete tu velmi různorodou krajinu a několik podnebných pásem, na turisty zde čekají nejrůznější atrakce, a to jak adrenalinové, tak relaxační: sopečné oblasti a bublající termální jezírka Severního ostrova ostře kontrastují s hladinami ledovcových jezer na Jižním ostrově. Tyto ostrovy představují přes 99 % rozlohy státu Nový Zéland. Na obou si můžete vychutnávat cappuccino ve stylové městské kavárně a pár hodin nato se už prodírat pralesem, v němž máte pocit, že na vás každou chvíli odněkud vykoukne dinosaurus. Anebo si lze dopřát odpočinek v některém luxusně vybaveném horském hotelu a při popíjení skleničky místního vína odrůdy Sauvignon Blanc obdivovat okolní krajinu a spřádat plány o výpravě k některé z horských bystřin – tam si pak zamuškařit a ulovit pár pstruhů.

Maorské řezby ve Waitangi Treaty Grounds

Nový Zéland leží osamoceně téměř přesně v půli cesty mezi rovníkem a jižním pólem, v jedné z nejméně znečištěných částí světa. Nejbližší pevnina leží asi 1000 km daleko – Austrálie se nachází asi 2250 km na západ, ledové pustiny Antarktidy zase 2300 km na jih.

Povrch Nového Zélandu je převážně kopcovitý, na mnoha místech dokonce hornatý. Severní polovina Severního ostrova leží v subtropickém podnebném pásu. Její porost tvoří původní vegetace, ale také sady, v nichž se pěstují citrusy či kiwi. Tato část země nabízí krásné pláže. Zvlněné písečné duny Ninety Mile Beach (Devadesátimílové pláže) se táhnou podél pobřeží až k nejzazšímu severozápadnímu výběžku země – magickému Cape Reinga, který Maorové považují za místo, kudy se zemřelí vrací do podsvětí. Jezerní oblast Rotorua ukrývá termální prameny a bahenní sopky. Území kolem zálivu Hawke’s Bay na východě připomíná anglickou zahradu; jde o obrovský park s topoly, smutečními vrbami a pastvinami s početnými stády ovcí.

Na Jižním ostrově ční k obloze 650 km dlouhý hřeben Jižních Alp se sněhem pokrytými vrcholky, jimž vévodí vrchol Mount Cook. V domorodém jazyce se nazývá Aoraki neboli hora probodávající mraky. Fiordland na jihu je na první pohled téměř neobydleným krajem lesů, fjordů, jezer a vodopádů. Ostrov Stewart Island, který leží za úžinou Foveaux Strait, je pokrytý deštnými pralesy; turisté ho příliš nevyhledávají, přestože nabízí skvělé podmínky pro turistiku a také pozorování divokých ptáků druhu kivi.

Bok po boku

Asi 15 % obyvatelstva Nového Zélandu tvoří Maorové, zbývajících 85 % představují především potomci Evropanů. Mnohým z nich koluje v žilách krev neohrožených bílých osadníků, kteří v 19. století vyplouvali z Britských ostrovů na opačnou stranu zeměkoule, aby si zde pro sebe a své rodiny zajistili lepší život. Maorové jsou polynéským národem, jehož mnohdy přikrášlené legendy, jež se šíří ústním podáním z generace na generaci, popisují příběhy o hrdinských výpravách na kánoích napříč vlnami Pacifiku. Připluli sem o několik staletí dříve, než první Evropan spatřil břehy Nového Zélandu v roce 1642. Po svém příjezdu začali evropští osadníci vypalovat buš a obdělávat půdu. Nevyhnutelný spor s Maory o půdu a životní prostor přerostl v otevřenou válku. Maorové bojovali proti britským osadníkům a koloniálním jednotkám odvážně, lstivě a vytrvale.

Země utopistů

Novozélanďané se vždy pyšnili tím, že jsou rovnostářskou společností. Mnozí z prvních bílých osadníků byli utopisté, kteří toužili uniknout třídnímu systému Anglie. Na druhé straně zeměkoule k tomu dostali příležitost. (Zároveň se trošičku spatra dívali na své australské „bratrance“, často vězně posílané do Austrálie na nucené práce.) Peníze – a nikoli urozenost či nóbl vychování – se staly téměř jediným měřítkem sociálního postavení. Přestože ekonomická nerovnost znamená, že na jedné straně existuje nejchudší sociální vrstva a na straně druhé určitá společenská elita, je možno říci, že sociální rozdíly se na Novém Zélandu neposuzují stejným způsobem jako třeba v evropských zemích.

I přes veškerou odvahu byli Maorové nakonec poraženi. Během 19. století se jejich počet snížil z asi 200 000 na pouhých 42 000, zatímco populace evropského původu vzrostla z nuly na více než 600 000 lidí. Počátkem 20. století mnozí Novozélanďané evropského původu (domorodci nazývaní Pakeha) měli za to, že maorská rasa je odsouzena k zániku. Ale evropská kultura nakonec úplně Maoritanga (maorský způsob života a kulturu) nevymýtila. Maorská obroda, která započala v průběhu první poloviny minulého století, postupně nabírala na síle. V současné době se Maorové aktivně zasazují o svá práva a mimo jiné požadují dodržování dříve uzavřených dohod – jako byla například smlouva z Waitangi. Nový Zéland je dnes správně jednotnou zemí se dvěma kulturami. Politika pozitivní diskriminace pomohla zlepšit postavení Maorů, mnozí z nich dnes zastávají významné administrativní či přímo vládní funkce.

Unikátní krajina

V určitém smyslu se i novozélandská příroda skládá ze dvou kultur. Nepůvodní květiny kala rostou divoce na březích řek a na polích – jejich zářivě bílá barva kontrastuje s tmavým pozadím původních porostů. Dubům se zde daří stejně dobře jako u vesnic britského Devonu, v typické předměstské zahradě vedle sebe rostou banánovníky a růže, středomořské topolovky a tropické buganvilie.

Zvláštní příroda

Díky dlouhému období geografické izolace se na Novém Zélandu vyskytuje spousta druhů rostlin nebo mořských savců, které nenajdeme nikde jinde na světě. Asi 80 % druhů rostlin a 25 % druhů mořských savců je endemických – vyskytují se pouze na Novém Zélandu.

Na Novém Zélandu nežijí původní druhy suchozemských savců – pouze zavlečené, jako divoké prase, jelen, vačice oposum nebo lasice hranostaj. Dobře se zde daří mnoha původním druhům ptactva, mořských savců a dalších vodních živočichů. Nelétavý noční pták kivi představuje symbol Nového Zélandu. Hojně jsou tu rozšířeni holubi hřivnáči, ptáci rodu tui, malí pávíci popelaví, různé druhy zvonků, pestrobarevní ledňáčci a vzácné bílé volavky kotuku. Zemědělství a lesnictví zajišťovalo největší část národního důchodu, v poslední době vzrůstá také význam turismu.

Počet obyvatel Nového Zélandu se blíží 4,6 milionům. Kromě potomků Angličanů, Skotů a Irů se zde usadili také přistěhovalci původem z Dalmácie nebo Nizozemí. Dále zde najdeme asi 330 000 obyvatel pocházejících z tichomořských ostrovů – z Cookových ostrovů, Západní Samoy a Tongy. V posledních letech přibývá imigrantů z Asie, především z Číny, Indie, Filipín a Koreje. Maorština (neboli Te Reo) je dnes na Novém Zélandu oficiálním jazykem a je rovnoprávná s angličtinou.

Nenápadně úspěšní

Míra gramotnosti a vzdělanosti je na Novém Zélandu vysoká. Řada Novozélanďanů ráda cestuje a často stráví i několik let v cizině, než se rozhodne založit rodinu ve své vlasti. Nový Zéland se může pochlubit celou řadou osobností světového formátu; namátkou jmenujme operní hvězdu Hayley Westenraovou, autorku povídek Katherine Mansfieldovou nebo filmového režiséra Petera Jacksona, kterého proslavil film Pán prstenů. Jackson natáčel exteriéry výhradně na Novém Zélandu, stejně jako u filmu Hobit.

Lov mečounů

Novozélanďané mají sklony k rovnostářství, soutěživosti a zdravému životnímu stylu. Jsou většinou přátelští a praktičtí, až pragmatičtí. Bují zde také (umírněný) feminismus, který se opírá o dlouholetou tradici. Nový Zéland byl první zemí na světě, ve které získaly ženy volební právo.

Novozélanďané jsou také náruživí sportovci, oblíbenou zábavou je například jízda na koni. Novozélandská vášeň pro ragby se odráží v až posvátném uctívání národního týmu přezdívaného All Blacks. Většina obyvatel chodí běhat nebo plavat, čluny jsou zde stejnou samozřejmostí jako auta.

Abyste si dovolenou v této zemi opravdu užili, vydejte se na cestu po překrásných turistických stezkách, zůstaňte pár dní na farmě, zarybařte si v místních vodách plných pstruhů anebo se vypravte na přechod zdejších ledovců. Novozélandská příroda čeká, aby vám mohla nabídnout své krásy.

Stručná historie

Nový Zéland je v každém ohledu mladou zemí. Severní ostrov tvoří řada termálně aktivních oblastí, najdete tu dýmající sopky a gejzíry. Jasným znakem geologického mládí jsou zemětřesení. Od doby, kdy se před více než 100 miliony lety novozélandská zemská kra oddělila od superkontinentu Gondwana a začala se pohybovat směrem na sever, hrála vulkanická činnost při utváření této země velkou roli.

Tetování bylo pro Maory charakteristické

Po miliony let obývali Nový Zéland pouze rostliny a ptáci. Vzhledem ke své izolovanosti zůstala země bez savců, což umožnilo nelétavým ptákům poklidný život beze strachu z predátorů. Kivi hnědý – běhavý pták s kulatým tělem, dlouhým, mírně zahnutým zobákem a peřím podobajícím se srsti – je z nich nejznámější. Dařilo se tu však i jiným druhům, mezi které patřil dnes vyhynulý gigantický pták moa, jenž vzrůstem převyšoval člověka a byl schopen zabít nepřítele jediným klovnutím.

Nový Zéland na sebe upozornil roku 186, kdy obrovská sopečná exploze, která vytvořila jezero Taupo uprostřed Severního ostrova, osvětlovala oblohu až nad dalekým Římem. (Římané za vlády císaře Commoda neměli pochopitelně o existenci Nového Zélandu ani potuchy.)

Nový Zéland zůstal neobjeven až do doby někdy mezi lety 1000 a 1200. Antropologové se domnívají, že sem v průběhu asi dvou staletí připluli na kánoích v několika po sobě jdoucích vlnách polynéští mořeplavci, jejichž vlastí byl některý z ostrovů dnešní Francouzské Polynésie, tehdy nazývaný Hawaiki.

Dlouhý bílý oblak

Maorové, kteří novou zemi nazvali Aotearoa (Země dlouhého bílého oblaku – tak ji spatřili poprvé na obzoru), mají svou vlastní legendu o vytvoření jména i o migraci přes moře. Podle maorské verze spatřil jako první břehy Nového Zélandu legendární polynéský mořeplavec jménem Kupe. Když ho objevil, neusadil se tam se svými lidmi, ale vrátil se na Hawaiki, aby ostatním popsal cestu, kudy do nové země plout.

Kivi

Maorové zmiňují také „velké stěhování“ na Nový Zéland, plavbu obrovské flotily prostorných kánoí. Zpočátku se tu živili ptáky, rybami, kapradím, kořínky a lesními plody, pěstovali taro a kumaru (sladké brambory) a občas si stravu zpestřovali lidským masem. Kanibalismus vznikl patrně proto, že na ostrovech se kromě psů a krys, které sem přivezli Maorové, nevyskytovali žádní savci. Maorové žili v opevněných vesnicích (pa) a vedli téměř neustále mezikmenové války. Věnovali se také řezbářství, které pozvedli na úroveň skutečného umění – ať už výchozím materiálem bylo dřevo nebo greenstone, odrůda jadeitu.

Základem maorské společnosti byl kmen (iwi), který vedl náčelník (ariki) a který byl rozdělen na rody (hapu). Všechny záležitosti týkající se celého kmene byly projednávány na tzv. marae neboli sněmovním místě vesnice. Tyto termíny se na Novém Zélandu používají dodnes.

Šamani se vzdělávali v historii a rituálech, mezi jiným v uvalení či zrušení tapu, což je termín, označující něco posvátného nebo zakázaného. Princip mana (kmenové či rodové cti) byl velmi důležitý a jeho porušení často vedlo k násilným střetům. Bojovalo se zblízka, a to kopími, kyji a vrhacími oštěpy. V bitvách se utkávalo hodně válečníků a vysoké byly i počty obětí. Zajatci skončili jako otroci a nezřídka byli uvařeni a snědeni. Urážka principu mana často vedla k utu – pomstě, jejíž vykonání mohlo přecházet z generace na generaci.

Příchod Evropanů

Nový Zéland dostal jméno od nizozemského objevitele Abela Janszoona Tasmana, prvního Evropana, který v roce 1642 spatřil novozélandské břehy. Tasman byl vyslán Nizozemskou východoindickou společností, aby pátral po kontinentu Terra Australis Incognita. Krátce poté, co zakotvil u severozápadního cípu Jižního ostrova, Maorové zadrželi část jeho posádky veslující ke břehu a při střetu zabili čtyři námořníky. Proto Tasman toto místo nazval Moordeaners Bay (zátokou Vrahů). Pozdější osadníci dali přednost označení Golden Bay (Zlatá zátoka). Tasman pojmenoval novou zemi původně Staten Landt; tento název byl však později změněn na Nieuw Zeeland, a to podle nizozemské provincie Zeeland (Mořská země).

Příjezd Samuela Marsdena na Nový Zéland

V roce 1769 obeplul James Cook Nový Zéland a zmapoval jeho břehy. Mnohá místa dodnes nesou názvy, které jim dal, jako například Cape Kidnappers (mys Únosců), dnes sídliště velké kolonie terejů australských, anebo mys Young Nick’s Head (Hlava mladého Nicka), výrazný pobřežní výběžek pojmenovaný podle plavčíka na lodi Endeavour, který jej první spatřil. Cookovy vztahy s Maory byly vcelku přátelské. Kapitán obdivoval jejich odvahu – na druhou stranu se mu nelíbilo, že s nimi nebylo možno navázat obchodní kontakty. Byl to právě kapitán Cook, kdo prohlásil Nový Zéland za britské území.

Brzy po Cookovi připluli k novozélandským břehům Francouzi Jean-François-Marie de Surville a Marion du Fresne. Fresneovo setkání s Maory v zálivu Bay of Islands skončilo tragicky. Du Fresne byl spolu s 24 členy své posádky zabit.

Zprávy o existenci Nového Zélandu začaly přitahovat dobrodruhy – obchodníky, lovce tuleňů a velryb i bukanýry, kteří se usazovali zejména okolo zálivu Bay of Islands. Tito nemilosrdní zločinci unášeli Maory a zavlékali do oblasti nakažlivé choroby, palné zbraně a rum. Květnatě přibarvené zvěsti o rozmařilých a zvrhlých námořnících, kteří bojují v jižním Pacifiku s tamními pohanskými kanibaly, se donesly až k uším reverenda Samuela Marsdena, „horlivého“ kněze a současně soudce v australské trestanecké kolonii v Novém Jižním Walesu.

Bičující pastor

Reverend Samuel Marsden získal pro svou brutalitu vůči odsouzencům k vyhnanství v Austrálii přezdívku bičující pastor.

Hromadné obracení na víru

Marsden se vydal na Nový Zéland coby misionář ve službách Misionářské společnosti anglikánské církve. Jeho cílem bylo obrátit na křesťanství a zcivilizovat Maory a zároveň spasit duše všech těch bezcharakterních, věčně opilých pirátů.

Marsden založil misii a odsloužil první křesťanskou bohoslužbu o Vánocích roku 1814. Potom však uplynulo 9 let, než se dal pokřtít první Maor. V těchto dobách bylo na Nový Zéland přivezeno velké množství střelných zbraní. Maorští náčelníci jimi vyzbrojovali své kmeny a učili se umění střelby. Nevraživost Maorů nebyla namířena jen proti Evropanům, ale i proti jiným kmenům vlastní rasy. Střelné zbraně daly náčelníkům nové možnosti pro likvidaci odvěkých kmenových nepřátel. Léta 1820–1840 byla obdobím strašlivých krveprolití.

Podpis dohody z Waitangi

Maorové vrací úder

První byl „Kivi“

U moci je „král Dick“

Premiér Seddon, přezdívaný „král Dick“, ve Vanity Fair

Od hladu k humanitě

Historické milníky

1000–1200

Počátky osídlení; z Polynésie připlouvají první Maorové.

1642

Nizozemský Abel Janszoon Tasman jako první Evropan objevuje Nový Zéland.

1769

Anglický mořeplavec James Cook připlouvá na Nový Zéland.

1839–43

Na Nový Zéland přichází 19 000 britských osadníků.

1840

Maorští náčelníci podepisují dohodu z Waitangi.

1845–72

Války mezi Maory, bílými osadníky a vojenskými jednotkami.

1852

Guvernér George Grey předkládá novou ústavu.

1855

Konají se první novozélandské volby.

1861

Na říčních tocích v provincii Otago je objeveno zlato.

1893

Nový Zéland je první zemí, která přiznává volební právo ženám.

1911

Novozélanďan Ernest Rutherford jako první na světě štěpí atom.

1914

Nový Zéland vstupuje do první světové války.

1915

Bitva u Gallipoli v Turecku.

1930

Hospodářská krize; vývoz klesá o 40 %.

1939

Nový Zéland vstupuje do druhé světové války.

1947

Nový Zéland uplatňuje právo pozměnit svou ústavu bez ohledu na Velkou Británii.

1953

Edmund Hillary a Šerpa Tenzing Norgay dobývají Mount Everest.

1984

Nový Zéland odpírá vstup do svých přístavů válečným lodím USA vybaveným jadernými zbraněmi, koncepce bezjaderné politiky.

1995

Reprezentanti Nového Zélandu vítězí ve slavném jachtařském závodě o Americký pohár.

1997

Jenny Shipleyová se stává první novozélandskou premiérkou.

2001

Světová premiéra prvního dílu trilogie Pán prstenů .

2003

Počet obyvatel Nového Zélandu dosahuje 4 000 000.

2005

Helen Clarková zvolena premiérkou na třetí funční období.

2010

Christchurch je zasažen zemětřesením (7,1 Richterovy škály) – bez přímých obětí na životě. Daň na zboží a služby vzrůstá na 15 %.

2011

Centrum města Christchurch je zasaženo zemětřesením o síle 6,3 stupňů Richterovy škály – 181 obětí; Nový Zéland pořádá a také vyhrává mistrovství světa v ragby.

2015

All Blacks opět vyhrávají světový šampionát v ragby.

Table of Contents

Top 10 zajímavostí

Ideální den na Novém Zélandu

Úvod

Bok po boku

Unikátní krajina

Nenápadně úspěšní

Stručná historie

Dlouhý bílý oblak

Příchod Evropanů

Hromadné obracení na víru

Maorové vrací úder

U moci je „král Dick“

Od hladu k humanitě

Historické milníky

Zajímavosti

Země utopistů

První byl „Kivi“