Top 10 zajímavostí

Muzeum Kariye Jedna z největších pokladnic byzantského umění na světě

Bospor z lodě Výletní plavba proslulou úžinou, během níž je skutečně co k vidění

Sulejmanova mešita Zřejmě nejkrásnější osmanská budova v Istanbulu

Velký bazar Největší krytá tržnice na světě s asi 4000 obchody

Efes Jedno z nejlépe dochovaných antických měst v Turecku – nejvýznamnější památka na pobřeží Egejského moře

Koncert kapely janičářů Připomenutí zašlé slávy Osmanské říše

Hagia Sofia Chrám dokončený roku 537 je dodnes jedním z největších architektonických zázraků

Palác Topkapı Bohatě vyzdobené sídlo sultánů a také jejich harém

İstikl âl Caddesi Bulvár v evropské, nové části města

Podzemní nádrž Součást systému podzemních rezervoárů na pitnou vodu z byzantské éry

Ideální den v Istanbulu

9.00 Snídaně

Vychutnejte si tureckou snídani, ať už v hotelu, či v některé místní kavárničce. Podává se čerstvý chléb, bílý sýr, med a spousta čaje.

10.00 Hagia Sofia

Stojí za to vyšlápnout schody na galerii tohoto architektonického divu a prohlédnout si zblízka mozaiky ze 13. století: Krista, Pannu Marii po jeho boku a Jana Křtitele.

11.30 Trocha archeologie

Zamiřte k Archeologickému muzeu a žasněte nad krásou fresek z dob starého Babylonu, mramorových soch a interiéru vykachlíkovaného pavilonu sultána Mehmeda II.

13.00 Sulejmanova mešita

Projděte se po historické Divan Yolu, podél tramvajových kolejí až k této obrovské mešitě. Až si prohlédnete interiér mistrovského díla architekta Sinana, navštivte také hrobky sultána Sulejmana a jeho ženy Roxelany na poklidném hřbitově s růžemi. Poté můžete poobědvat na zahrádce některé ze zdejších kaváren (fasülye).

14.30 Velký bazar

Vstupte do největší kryté tržnice světa, staré více než 500 let, prozkoumejte její úzké uličky plné skutečných pokladů. Jste-li nakupováním už trochu unaveni, zamiřte do „starého Bedestenu“ v jejím středu a dejte si v některé z kavárniček třeba cappuccino.

16.00 Eminönü

Sejděte obchodními ulicemi do čtvrti Eminönü k Egyptskému bazaru a k Yeni Camii (Nové mešitě). Kupte si třeba cukrovinku lokum neboli „turecké potěšení“ nebo ochutnejte rybí sendvič balik ekmek.

17.30 Galatská věž a výhled z ní

Přejděte kolem udic místních rybářů přes Galatský most a vystoupejte ke Galatské věži. Můžete využít také krátkou podzemní dráhu z okrsku Karaköy. Z masivní věže je fantastický panoramatický výhled.

19.00 Za soumraku v okrsku Tünel

Projděte úzkou ulicí Galip Dede Sokak, kde je plno hudebních obchodů s tradičními nástroji ve výlohách, až do okrsku Tünel, trochu bohémské oblasti nočního života s množstvím kavárniček i vinných barů, které přímo vybízejí dát si aperitiv. Nakouknout můžete také do knihkupectví na ulici İstiklâl Caddesi nebo si vybrat ze zlevněných oděvů od módních návrhářů v centru Iş Merkezi.

20.30 Po setmění

Zamiřte na ulici Nevizade Sokak do některé meyhane (taverny), kde si můžete pochutnat na rybě, nebo si na İstiklâl Caddesi vyberte mezi thajskou a domácí verzí tradiční turecké kuchyně. Potom se vyvezte výtahem k střešnímu baru 360 Istanbul, v němž míchají výborné koktejly a kde si můžete zatancovat.

Úvod

Istanbul je jedno z nejpodivuhodnějších měst světa. Část jeho kouzla spočívá v poloze – z Evropy je zde vidět přes mořskou úžinu Bospor do Asie, a Istanbul je tak jediné město na světě, které se rozkládá na dvou kontinentech. Tak jako se tady mísí vody Černého a Egejského moře (přes malé vnitřní moře Marmarské), tak se zde míchá i Západ a Východ a spojují se v kulturním tavicím kotlíku největší turecké metropole. Orientální bazary tu sousedí s evropskými obchody a nákupními centry, stánky s kebabem a tradiční čajovny sídlí hned vedle stylových brasserií, elegantní prosklené kancelářské budovy a hotely se v panoramatu města střídají s osmanskými minarety, tradiční hudba a západní pop music, břišní tance a moderní balet, turecký zápas a fotbal – to vše soupeří o přízeň istanbulského publika, tedy místních i návštěvníků města.

Turecká káva

Turecká káva, tzv. turek, u nás běžně užívaný název pro nápoj, který se připravuje zalitím mleté kávy vřelou vodou, má s opravdovou tureckou kávou společný jen ten název. Pravá turecká káva se vaří ve speciální nádobě džezvě, a to z velmi jemně mleté kávy, cukru a koření. Ingredience se přelijí studenou vodou a pomalu se ohřívají pouze k 97 °C, kdy se na kávě utvoří bohatá pěna. Pozor, káva nesmí projít varem! Poté se nechá pěna klesnout a proces ohřívání se opakuje ještě dvakrát. Káva se servíruje v malých šálcích.

Istanbul je jediným městem na světě, které bylo hlavním městem jak křesťanské, tak islámské říše. Jako Konstantinopol, klenot Byzantského císařství, bylo po více než 1000 let jedním z center křesťanstva. Jako Istanbul bylo sídlem osmanských sultánů, vládců islámské říše, rozkládající se od Černého moře a Balkánu až po Arabský poloostrov a na západ po Alžír.

Strategická poloha

Historický význam Istanbulu je spojen se strategickou polohou u ústí úžiny Bospor. Z této výhodné pozice mohlo město kontrolovat pohyb lodí, proplouvajících úžinou na obchodních cestách mezi Černým mořem a Středomořím, a také pozemní obchodní stezky mezi Evropou a Malou Asií. Slovy francouzského cestovatele ze 16. století Pierra Gillese: „Bospor jedním klíčem odemyká a zamyká dva světy a dvě moře.“

Tato strategicky výhodná poloha není dnes o nic méně důležitá, než tomu bylo před 2500 lety, kdy na tomto místě skupina řeckých osadníků založila město Byzantium. Oficiálním hlavním městem moderního Turecka je sice Ankara, Istanbul však zůstává největším městem země, jejím nejvýznamnějším přístavem a také nejdůležitějším komerčním a průmyslovým centrem, odkud pochází více než třetina výrobní produkce Turecka. Úžina Bospor patří k nejrušnějším lodním trasám na světě, pozemní doprava zase využívá dva z nejdelších visutých mostů přes ni.

Kontrasty města

Je to již dávno, co se město rozšířilo za byzantské hradby, které nechal v 5. století vybudovat císař Theodosius II. Dnes se dále rozrůstá o další a další kilometry podél pobřeží Marmarského moře jak na evropské, tak na asijské straně. Roku 1507 byl Istanbul největším městem světa s počtem obyvatel asi 1,2 milionu. Toto číslo se nedávno zvýšilo desetinásobně na 12 milionů a i nadále roste, k čemuž přispívá trvalý příliv venkovského obyvatelstva (více než polovina dnešní populace Istanbulu se narodila v provinciích). Noví přistěhovalci vytvořili řadu jakýchsi provizorních předměstí. Jejich narychlo stlučené boudy, kterým se říká gecekondu (neboli postavené přes noc), se snaží využívat starého osmanského zákona, jenž kdysi bral pod ochranu domy, jejichž střecha byla vybudována v noci. Tyto slumy sice časem shrnou buldozery, aby udělaly místo pro výškové budovy a moderní předměstí, ve stejné době však už o kus dál bude vznikat další skupina chatrčí, a Istanbul se zase o kousek rozroste. Nuzné okraje měst se snaží vylepšovat i městská rada, což vede ke zvyšování nákladů na bydlení a k odchodu těch nejchudších obyvatel.

Mladí lidé se baví v uličkách čtvrti Beyoğlu

Na opačném konci společenského spektra jsou bohatí Istanbullus, kteří bydlí v luxusních čtvrtích Taksim, Harbiye a Nişantaşı. Zde jsou ulice lemovány módními butiky, drahými apartmány a stylovými kavárnami. Příslušníci městské smetánky chodí do těch nejdražších restaurací a kasin a na víkendy jezdí do svých yalı (restaurovaných starých dřevěných domů) na březích Bosporu. Většina obyvatel Istanbulu potom spadá do kategorie mezi těmito dvěma extrémy, bydlí v poměrně skromných bytech a vydělává průměrné mzdy (nižší než ve zbytku vyspělé Evropy), ať už v kancelářích, bankách, obchodech či v továrnách, které zaměstnávají více než polovinu obyvatel města.

Třebaže ve městě přežívají i malé komunity Arménů, Řeků, židů a katolíků, většinu obyvatel Istanbulu tvoří muslimové hlásící se k principům známým jako pět pilířů islámu – což znamená věřit, že „není boha kromě Alláha a Mohammed je jeho prorok“, modlit se pětkrát denně (za úsvitu, v poledne, uprostřed odpoledne, za soumraku a po setmění), dávat almužny chudým a přispívat na opravy mešit, postit se od východu do západu slunce během postního měsíce ramadánu a konečně alespoň jednou v životě vykonat pouť do Mekky.

Islám v Turecku se snaží být otevřeným náboženstvím, kde se i nemuslimští návštěvníci budou cítit jako doma. Sekulární společnost vytvořená kdysi Atatürkem se projevuje v kultuře i v odívání mužů a žen, avšak mezi chudší a tradičnějším způsobem uvažující populací se šíří určitý plíživý konzervatismus. Tito lidé věří, že islám může vyřešit jejich ekonomické problémy a ve své většině podporují nyní vládnoucí stranu AKP, která se postupně vzdaluje sekulárnímu pojetí státu, který nastolil Atatürk.

Muslimské ženy v čádoru u mešity Eyüp

Hlavní zajímavosti města

Tak jako úžina Bospor odděluje Asii od Evropy, záliv nazývaný Haliç (Zlatý roh) odděluje starý Istanbul od nového. Hlavní turistická lákadla jsou koncentrována v srdci starého Istanbulu. Tři významné kultury formovaly tuto část města, a to Římané, Byzantinci a Osmané. Z římských dob se toho mnoho nedochovalo, odkaz Byzantské říše je však značný. Tvoří jej chrám Hagia Sofia (turecky Ayasofya, chrám Boží Moudrosti), jedna z nejrozsáhlejších budov na světě, nádherné mozaiky Spasitele v Choře a do třetice také mohutné Theodosiovy hradby. Osmani pak postavili ve městě bezpočet mešit, nejkrásnější z nich je zřejmě Sulejmanova mešita, navrhovaná největším osmanským architektem Sinanem. Nejoblíbenější turistickou pamětihodností je ale palác Topkapı, sídlo osmanských sultánů, kam pompa říšské pokladnice a intriky harému přitahují každý rok statisíce návštěvníků.

Z palácového belvedéru, odkud kdysi sultán shlížel na svou flotilu, se dnes můžete přes zátoku Zlatý roh dívat na moderní čtvrť Beyoğlu, kde za Galatskou věží vyrostly vícepodlažní hotely. Opodál, na nábřeží Bosporu, stojí palác Dolmabahçe, za ním se tyčí oblouk mostu přes Bospor, nový betonový symbol města, spojující Evropu s Asií. Po celá staletí bylo město otevřené vlivům ze Západu i z Východu a toto prolínání idejí pomohlo vytvořit jednu z nejbarvitějších, nejpodmanivějších a také nejpohostinnějších kultur na světě. Není ani evropská, ani orientální, ale je nenapodobitelná, prostě jedinečně istanbulská.

Interiér byzantského chrámu Hagia Sofia

Stručná historie

Legendární zakladatel osady Byzantium – Řek Byzas – byl prý Poseidonovým synem, jeho dědečkem z matčiny strany byl pak samotný Zeus. Kolem roku 660 př. n. l. mu ve věštírně v Delfách poradili, aby založil osadu naproti městečku „slepých“ lidí, kteří se usadili na východním břehu Bosporu. Tito lidé museli být skutečně slepí, když neviděli výhody místa na protějším břehu: bylo obklopeno ze tří stran vodou, mělo tedy strategickou polohu a představovalo ideální místo pro obchod. Palác Topkapı, dopravní uzly i bazary dnešního Istanbulu se nacházejí na tomto místě.

Při svém pátrání po Zlatém rounu proplul Bosporem Jason se svými Argonauty. Unikli přitom pohybujícím se skalám, které hrozily, že je rozdrtí, po jejich proplutí se však hýbat přestaly. Dokládá snad tato báje zemětřesení, v této oblasti tak častá?

Břehy Egejského moře jsou neméně proslulé, zejména Trojou, jejíž pád, tak jak jej popsal Homér, považovali staří Řekové za počátek své historie.

Egejská města

Mykénští Řekové, kteří dobyli Troju krále Priama, přišli zanedlouho o své domovy. Mocenské změny zapříčinily vlny vystěhovalectví: Jónové a po nich i další řecké kmeny se začali usazovat na pobřeží dnešního Turecka. A zatímco v Řecku nastala doba temna, tady civilizace vzkvétala. V 8. století př. n. l. se zformovalo 12 hlavních městských států, mezi něž patřily Efes, Priene nebo Milétos, v tzv. Panjónskou ligu. Vědy, filozofie, architektura i umění zde přímo kvetly, a Jónové zakládali další a další kolonie.

Kravský brod

Název Bospor (v překladu Kravský brod) pochází z řecké mytologie: Zeus se zamiloval do kněžky Ió, což se nelíbilo jeho manželce Héře, proto Zeus proměnil Ió v krávu a snažil se ji dostat z očí a z dosahu žárlivé Héry, ta ale poslala na Ió ovády, kteří ji pronásledovali a bodali, až se nebohá kravička vrhla do vod průlivu mezi Evropou a Asií.

V 6. století př. n. l. připadly tyto městské státy Peršanům, kteří je začlenili do své říše. Athény podporovaly protiperské povstání, jež však bylo brzy potlačeno. Vměšování Athén do cizích záležitostí vyprovokovalo perského krále Dareia k velkému tažení proti Řecku, při němž Peršané utrpěli několik porážek: ve slavné bitvě u Marathonu roku 490 př. n. l. a o 10 let později v námořní bitvě u Salamíny, kde Peršané přišli o svou proslulou flotilu.

Důsledkem perských válek bylo, že města na egejském pobřeží byla nucena vstoupit do tzv. Délského spolku – platila Athénám za ochranu proti Peršanům. Vymáhání tohoto členského příspěvku za strany Athén však časem vedlo ke značné nespokojenosti v členských městech spolku. Po peloponéské válce (431–404 př. n. l.) se vedení spolku ujala Sparta. Peršané, kteří zaznamenali řeckou nejednotnost, připravili další ofenzivu, jejímž důsledkem bylo, že města na pobřeží Egejského moře upadla roku 387 př. n. l. znovu do perského područí.

Alexandr Veliký

Král Filip II. Makedonský mezitím snil o vyhnání Peršanů ze severního Řecka a o sjednocení celého řeckého světa. Lákala ho i strategická poloha města Byzantium, na které se roku 340 př. n. l. dokonce pokusil zaútočit.

Půlměsíc

Filip II. Makedonský se pokusil přepadnout Byzantium za temné noci. Bohyně měsíce Hekaté však celou scénu osvítila, a překazila tak Filipovy plány. Tento božský zásah byl potom připomínán ražbou mincí se znakem hvězdy a půlměsíce. Díky tomu se prý stal půlměsíc významným symbolem, který později převzali Osmané a následně celý islámský svět.

Filipovy sny naplnil až jeho syn Alexandr Veliký, jemuž bylo dopřáno pouhých 33 let života (356–323 př. n. l.). Ve svých 22 letech vedl armádu přes Hellespont (dnešní Dardanely). Zastavil se v Troji, aby obětoval v Athénině chrámu a aby vzdal poctu svému oblíbenému Achillovi, a potom se vydal porazit Peršany. Postupně dobyl egejské i středomořské pobřeží Anatolie, podmanil si Sýrii a Egypt, poté i hlavní město Persie Persepolis a nakonec se vydal do Indie. Vybudoval největší říši, jakou do té doby svět poznal, trvala však pouhých 10 let.

Po Alexandrově smrti byla říše rozdělena mezi jeho generály. Konflikty mezi nimi otevřely cestu k egejským městům (a mezi nimi i k městu Byzantium) Římanům.

Příchod Římanů

Attalos III. byl posledním králem z attalidovské dynastie, která vládla od roku 264 př. n. l. prosperujícímu městskému státu Pergamonu na egejském pobřeží. Když roku 133 př. n. l. zemřel, k velkému překvapení svých poddaných odkázal království Římanům. Tak se Pergamon stal hlavním městem nové římské provincie Asia. Roku 27 př. n. l. skončila éra Římské republiky a v čele Říma stanul císař Augustus. Následovalo dlouhé období míru a prosperity, známé jako Pax Romana. Asia Minor (což byl římský název pro Anatolii) byla přičleněna k Římské říši. Zavedené římské pořádky ohrožoval nástup křesťanství, odmítající mnohobožství.

Konstantinovo město

Osada Byzantion (latinsky Byzantium) se mezitím vyvinula v městský stát, podobně jako mnohá jiná města na pobřeží Egejského moře. A tak jako jiná města v této části světa postupně prošlo i Byzantium nadvládou Athén, Sparty, Peršanů, Alexandra Velikého a Říma. Město si chtělo na Římu vydobýt nezávislost, ale ukázalo se, že je na to příliš malé a slabé, a tak bylo dobyto a srovnáno se zemí císařem Septimiem Severem roku 196 n. l. Poté, co si tento císař uvědomil výhody strategické polohy města, přikázal město opět obnovit a zvýšit a zesílit jeho obranné hradby.

Řada slabých císařů pak přivedla Římskou říši k úpadku a k anarchii. Roku 286 n. l. se tomu pokusil zabránit císař Dioklecián rozdělením správy obrovské říše. Tato jeho politika byla na čas úspěšná, ale po císařově abdikaci roku 305 začala říše opět slábnout, ohrožována barbarskými nájezdníky zvenčí i svými vnitřními spory.

Konstantin Veliký (který se jako první římský císař nechal pokřtít) však císařství znovu sjednotil. Jako své nové hlavní město si zvolil Byzantium, čímž chtěl zdůraznit svůj rozchod s pohanským Římem. Město bylo za metropoli říše vyhlášeno při velké slavnosti roku 330 a na počest císaře bylo přejmenováno na Konstantinopol. Císař Konstantin nechal přistavět nové hradby (podle plánů, které mu prý ve snu vnukl sám Kristus) a také dal postavit celou řadu monumentů, včetně velkého centrálního fóra s triumfálním obloukem. Tento „nový Řím“ brzy dosáhl v křesťanském světě výsadního postavení, jež si pak uchoval ještě dalších 1000 let.

Roku 392 císař Theodosius vyhlásil křesťanství oficiálním náboženstvím Římské říše. Po jeho smrti roku 395 se říše znovu rozdělila, tentokrát mezi jeho dva syny. Západořímská říše (s hlavním městem Římem) definitivně padla roku 476, ale její východořímská sestra, později nazývaná Byzantskou říší, se stala jednou z nejdéle trvajících říší, jakou kdy svět poznal – existovala od roku 395 až do roku 1453. Největším z byzantských císařů byl patrně Justinián (527–65), jenž rozšířil území říše až do Itálie, Španělska a severní Afriky. Spolu se svou manželkou císařovnou Theodorou podporoval též umění, reformoval právní systém císařství a nechal také postavit nádhernou budovu baziliky – proslulý chrám Hagia Sofia.

Theodosiovy hradby

Křižáci

Mozaiky v chrámu Hagia Sofia

Křižáci plení Konstantinopol

Vláda Osmanů

Sulejman I. Nádherný

V polovině 17. století se Osmanská říše rozprostírala na území od Černého moře po Alžír, ovládala Mezopotámii, Palestinu, Rudé moře (včetně Mekky a Mediny), Egypt, Anatolii, Řecko, většinu Balkánu až po Maďarsko, Moldávii, Krym a jižní Ukrajinu i severoafrické pobřeží.

Úpadek a pád

Sinan

Atatürk a Turecká republika

Atatürk

Povinné příjmení

Istanbul dnes

Historické milníky

cca 660 př. n. l.

Založena osada Byzantium Řekem Byzasem.

330

Císař Konstantin Veliký vyhlašuje nové hlavní město své říše, Konstantinopol.

395

Smrt Theodosia I., definitivní rozdělení Římské říše.

527–65

Vláda Justiniána Velikého.

532–37

Výstavba chrámu Hagia Sofia.

726–843

Ikonoklasmus rozděluje obyvatele říše.

11. století

Do Malé Asie přicházejí seldžučtí Turci.

1204–61

Křižáci plení a obsazují Konstantinopol.

1326

Osmanští Turci zabírají Bursu, zrod Osmanské říše.

1453

Sultán Mehmed II. dobývá Konstantinopol a přejmenovává ji na Istanbul.

1520–66

Vláda Sulejmana I. Nádherného.

1683

Osmanská říše dosahuje největšího územního rozmachu.

18. století

Osmané ztrácejí území v Evropě.

1909

Mladoturci svrhávají sultána Abdulhamida II.

1915

Turci vedení Atatürkem odrážejí útok Spojenců u Dardanel.

1922

Zrušení sultanátu.

1923

Turecko se stává republikou, Atatürk prvním prezidentem.

1938

Atatürkovo úmrtí.

1952

Turecko vstupuje do NATO.

1973

Otevření Boğaziçi Köprüsü (Bosporského mostu).

1999

Velké zemětřesení u Istanbulu, cca 20 000 mrtvých.

2003

Recep Tayyip Erdoğan se stává premiérem.

2004

Turecko ruší trest smrti.

2005

Státní televize vysílá premiérově program v kurdštině; zahájena jednání o vstupu Turecka do EU.

2010

Istanbul vyhlášen Evropským městem kultury.

2013

Policie rozhání protestující v parku Gezi, 11 lidí je zabito a přibližně 8000 zraněno.

2014

Recep Tayyip Erdoğan zvolen tureckým prezidentem.

2015

Parlamentní volby.

Table of Contents

Top 10 zajímavostí

Ideální den v Istanbulu

Úvod

Strategická poloha

Kontrasty města

Hlavní zajímavosti města

Stručná historie

Egejská města

Alexandr Veliký

Příchod Římanů

Konstantinovo město

Křižáci

Vláda Osmanů

Úpadek a pád

Atatürk a Turecká republika

Istanbul dnes

Historické milníky

Zajímavosti

Půlměsíc

Sinan