TOP 10 zajímavostí

Assos

Tato malebná pobřežní vesnice vévodí okouzlujícímu přírodnímu přístavu na Kefalonii (strana 75).

Poloostrov vasilikos

Krásné pláže dělají z této části Zakynthu ideální místo pro vodní sporty ( strana 40).

Modré jeskyně, Zakynthos

Zaplavat si zde bude nezapomenutelný zážitek (strana 48).

Byzantské muzeum Zakynthu

Vystavuje mnoho ikon, fresek a řezbářských prací ( strana 26).

Melissani

Pohádkové jeskynní jezero je třešničkou na dortu při návštěvě Kefalonie (strana 66).

Silnice na západním pobřeží Kefalonie

Z této silničky plné zatáček se otevírá nádherný výhled na ostrov (strana 73).

Antisamos

Tuto úchvatnou pláž na Kefalonii využili filmaři pro exteriéry filmu Mandolína kapitána Corelliho (strana 65).

Lisovna oleje a muzeum Aristeon

Místo, kde se dozvíte vše o tom, jak se vyrábí olivový olej – v současnosti i v dobách dávno minulých (strana 44).

Západní pobřeží Zakynthu

Divoký a „nezkažený“ kraj tradičních horských vesniček (strana 42).

Hora Ainos

Původní jedle kryjí vrcholové partie nejvyšší hory Kefalonie ( strana 62).

Ideální výlet po Zakynthu a Kefalonii

1. den

Město Zakynthos

Dopoledne navštivte Byzantské i Solomosovo muzeum a vychutnávejte atmosféru Solomosova náměstí, pak si zajděte na lehký oběd do nedalekého podniku Varkarola. Po siestě se projděte po nábřeží, dejte si kávu a poté, co si prohlédnete kostel Agios Dionysios, si objednejte k večeři rybu v taverně Komis.

2. den

Lodní výlet kolem ostrova

Vyberte si jeden z mnoha výletů kolem ostrova – obvykle proti směru hodinových ručiček. To je asi nejlepší způsob, jak si prohlédnout a vychutnat úchvatné pobřeží Zakynthu: dvěma hlavními atrakcemi jsou Modré jeskyně a zátoka s lodním vrakem Navagio, ale povšimněte si též jeskyní Keri. Večeři si dejte v taverně Malanos.

3. den

Poloostrov Vasilikos a záliv Laganas

Na zbytek týdne si pronajměte auto a vydejte se nejprve na poloostrov Vasilikos, po cestě se zastavte v želvím informačním centru na pláži Gerakas, kde si také můžete zaplavat. Po obědě zamiřte za dalším koupáním na pláž Keri (Keri beach) na opačném konci zátoky Laganas předtím, než si dáte něco v baru v městečku Laganas.

4. den

Hornatý Zakynthos

Sbalte si zavazadla a jeďte do hor na západě ostrova, po cestě se zastavte v tradičních vesničkách, klášterech a tkalcovském centru ve Volimes. Vykoupejte se na krásné pláži Xigia a pak si zajeďte na nejsevernější cíp ostrova k mysu Skinari, kde můžete zůstat na noc a povečeřet v přestavěných větrných mlýnech „Anemomilos“.

5. den dopoledne

Směr Kefalonie

Naloďte se i s autem na ranní trajekt z Agios Nikolaos do Pesady na Kefalonii a ubytujte se například v hotelu v Argostoli.

5. den odpoledne

Jihozápad Kefalonie

Odpoledne můžete projet poloostrov Paliki (Lixoúri), zaplavat si na krásné pláži Petani a dát si pozdní oběd v podniku Xouras. Do večera můžete být zpět v metropoli ostrova, povečeřet v Kiani Akti a večer zakončit v restauraci Ksouras.

6. den

Divoké západní pobřeží

Na cestu podél působivého západního pobřeží se vydejte brzy ráno, abyste na pláži Myrtos našli ještě trochu stínu. Zajeďte do vesnice Assos, kde můžete obdivovat přístav a pevnost, pak pokračujte na sever, dopřejte si poslední koupání a skvělé jídlo v Odysseas v Agia Ierousalim. Pokud se chcete vyhnout jízdě po klikaté pobřežní silnici v noci, můžete přespat v malebné vesnici Fiskardo.

7. den

Jeskyně a zátoky

Projeďte se okolo jižního pobřeží, dopřejte si ranní koupání na pláži Trapezaki, zhlédněte římské mozaiky ve Skale a okružní trasu uzavřete přes Poros do Sami. Po obědě v nábřežní taverně se vydejte navštívit proslulé jeskyně Drogarati a Melissani. Po podvečerním koupání v malé zátoce Agia Paraskevi si můžete dát špagety s mořskými plody ve stejnojmenné taverně, nebo se na večeři vrátit do podniku To Arxontiko v Argostoli.

úvod

OBSAH

Blízcí sousedé Zakynthos a Kefalonie toho mají na první pohled mnoho společného: historii, zeměpisnou blízkost a kulturní vlivy. Budete-li však naslouchat vyprávění obyvatel, získáte dojem, že se liší jako den a noc. Obyvatelé Zakynthu jsou podle svých slov přátelští, laskaví a vstřícní, zatímco obyvatelé Kefalonie jsou odměření, rezervovaní a podezřívaví; ti o sobě pro změnu tvrdí, že jsou hrdí, nezávislí a pohostinní. Všechno jsou to pochopitelně zjednodušené představy vyvolané určitou lokální rivalitou, ale i přesto je na všech výše uvedených tvrzeních kus pravdy.

Kefalonie je divočejší a hornatější než zelený Zakynthos. Pokud jde o tvrzení, že obyvatelé Zakynthu jsou otevřenější než jejich sousedé, je pravda, že vlna emigrace a následný návrat bohatších emigrantů způsobily mnohem větší rozdíly v sociální struktuře a geografickém rozložení společnosti na Kefalonii než na Zakynthu.

Oba ostrovy jsou ovšem nádherné a je velmi pravděpodobné, že návštěvník bude mít co obdivovat jak na divokém, rozeklaném západním pobřeží Kefalonie, tak i na úrodné, rovinaté centrální planině ostrova Zakynthos. Oba ostrovy mají též dlouhou a pestrou kulturní historii, odrážející se v architektuře, výtvarném umění či hudbě.

Provoněný vánek

Často citované benátské označení ostrova „Zante, Fior di Levante“ (Zante, květ východu; viz str. 32 ) se vztahuje k východnímu větru, který přinášel vůni divokých květin z ostrova – zejména ohroženého druhu mořského narcisu neboli líru přímořského – na míle daleko na otevřené moře. Benátští plavci tak cítili ostrov ještě mnohem dříve, než jej spatřili.

Geologie a příroda

Dalším společným rysem obou ostrovů je jejich jedinečné přírodní a životní prostředí. Moře kolem ostrovů je nádherně čisté, křišťálově průzračné a je domovem dvou velmi ohrožených živočišných druhů vyskytujících se v řeckých vodách: tuleně středomořského a rozmnožující se populace karety obecné (viz str. 39) .

Jeskynní jezero Melissani

Oba ostrovy jsou tvořeny především silně zvrásněným vápencem z období křídy. Na Zakynthu je topografie ostrova v souladu s geologickým složením podloží. Hory na západě tvoří relativně tvrdý křídový vápenec, rovinatější východ většinou usazeniny eocenního stáří. Poloostrov Vasilikos je kombinací tvrdých hornin z éry triasu a plio-pleistocenních sedimentů. Hornatější Kefalonie většinou sestává z tvrdých vápenců, v nichž vzniklo mnoho jeskyní. Značně zvrásněné horniny poukazují na bouřlivou geologickou minulost, poloha ostrova na helénské subdukční zóně je příčinou častých zemětřesení.

Kromě toho, že jsou ostrovy domovem několika druhů savců, například kuny skalní (Martes foina) a na Kefalonii divokých koní, žije zde mnoho zajímavých plazů. Jedním z nejvýraznějších je užovka stromová (Elaphe longissima) , která může dorůst až 2 m. Z ptáků jsou zastoupeny jiřička obecná (Delichon urbica) nebo krásně zbarvená žluva hajní (Oriolus oriolus) , z dravců zde můžete zahlédnout drobného zástupce sov, výrečka malého (Otus scops), anebo mnohem většího denního dravce, káně lesní (Buteo buteo) .

Mytický původ

Podle řecké mytologie založil Taphios, syn Poseidona a Hippothoe, město Taphos na poloostrově Peloponés. Za vlády jeho syna Pterelause toto město ovládlo i blízké Jónské ostrovy, a tak se obyvatelům Kefalonie začalo říkat Tafioňané. Traduje se, že název je odvozen od jména Kefalos – což byl syn krále Iley – a čtyři starověká města (viz str. 13) jsou pojmenována podle Kefalových čtyř synů: Kranius, Paleus, Pronessos a Samos.

Homér tvrdí, že je ostrov nazván podle syna peloponéského krále Dardana. Ten se zde usadil a vybudoval opevnění v Psophidii (název je odvozen od města v Arkádii, odkud pocházel). Je možné, že to bylo na místě nynějšího Bochali (viz str. 31) .

Cestovní ruch

První organizovaný zájezd dorazil na Zakynthos v roce 1982, přivezla jej britská cestovní kancelář Sunmed. To vedlo k poněkud živelnému rozvoji turistické infrastruktury podél jižního a východního pobřeží ostrova a ke každoročnímu nárůstu počtu turistů (zejména britských), ačkoliv v posledních několika letech v důsledku ekonomické krize jejich počet značně poklesl. V předešlých letech konjunktury se sice do místní ekonomiky „napumpovalo“ obrovské množství peněz, většina ovšem zůstala v rukou velkých cestovních kanceláří a majitelů hotelů. Přítomnost turistů však přináší také negativa v podobě nevhodného chování; divoké pitky občas končí rvačkou nebo podobnými incidenty.

Mimo tyto sociálně rušivé momenty má velký počet návštěvníků také dopad na životní prostředí. Před rozvojem turismu byl ostrov extrémně chudý a měl velmi zaostalou infrastrukturu. Ve snaze využít nový zdroj stálého sezonního příjmu místní vystavěli hotely a letoviska bez ohledu na dopad této činnosti na životní prostředí a nehledě na spotřebu vody všech návštěvníků. Do poloviny 90. let tak bylo jasné, že se musí podniknout určitá opatření k záchraně ohrožených druhů, jako jsou karety obecné, a k ochraně některých oblastí ostrova. Po dlouhé a někdy ne zcela kladně přijímané kampani místních aktivistů byl v roce 1999 vyhlášen Národní mořský park Zakynthos (viz str. 38) . I po dalších více než dvaceti letech zde stále ještě existuje určité napětí mezi ekology a místními podnikateli a mnohá ochranná opatření zakotvená v zákoně se v praxi příliš nedodržují.

Kareta obecná

Turistický ruch na Kefalonii je poněkud klidnější. Ostrov doposud unikal negativním dopadům masové organizované turistiky, která poznamenala některé části Zakynthu. Relativně omezená turistická infrastruktura se soustřeďuje hlavně do Lassi na západním pobřeží a Skaly na jihu. Skutečnou „injekci“ pro turistický průmysl Kefalonie znamenal v polovině 90. let fenomenální úspěch později zfilmované knihy Mandolína kapitána Corelliho (viz str. 67) . Popis (předválečného) idylického života na ostrově inspiroval spoustu lidí k tomu, aby sem přijeli a spatřili dějiště příběhu na vlastní oči. Jednalo se většinou o bohatší návštěvníky zejména z Itálie a Velké Británie, kteří tak podpořili rozvoj vyspělé turistické infrastruktury. Ta je ve většině případů šetrnější ke krajině a životnímu prostředí, ačkoliv na některých místech – příkladem může být třeba Fiskardo – je až přehnaně vyumělkovaná.

Život na ostrovech

Mimo hlavní sezonu se zdejší život odehrává tak jako na kterémkoli jiném místě v Řecku. Mnoho lidí pěstuje olivy a hrozny, jejichž sklizeň probíhá na podzim a v zimě.

Některé místní taverny, přinejmenším ty v metropolích, zůstávají otevřené i přes zimu – a to je čas, kdy se ostrované chodí po perné práci během turistické sezony bavit. Takové rozdělení roku vede k vysoké sezonní nezaměstnanosti, a tak se někteří místní stěhují na zimu na pevninu. Kromě rybaření a zemědělství totiž není ani na Zakynthu, ani na Kefalonii mnoho jiných pracovních příležitostí a snahy o rozšíření turistické sezony, například nabídkou jarních pobytů s vycházkami za poznáním ostrovní flóry, ztroskotaly na organizační stránce věci.

V Assosu není kam spěchat

Jeden tradiční aspekt života na ostrovech však stále přetrvává – je to zpěv písní nazývaných kantades . Jsou určeny pro mužský sbor s kytarovým doprovodem. Hudba samotná kombinuje tradiční místní nápěvy, italské lidové písně a operní árie z 19. století (benátské dědictví). Není vůbec neobvyklé zaslechnout zde třeba oblíbenou neapolskou píseň O sole mio . Arekia je také velmi populární, byť poněkud melancholičtější žánr sólového zpěvu.

Stručná historie

Důkazy o dávném osídlení jižních Jónských ostrovů jsou poměrně vzácné. Bylo provedeno jen málo vykopávek paleolitických a neolitických sídlišť, přesto archeologové nalezli hodně artefaktů, k nimž náleží ruční pazourkové nástroje (například škrabky) – některé z nich jsou vystaveny v archeologickém muzeu v Argostoli. Nejstarší přítomnost člověka na ostrovech se datuje do středního paleolitu (asi před 50 000 lety), kdy byly v důsledku nižší hladiny moří Jónské ostrovy spojeny pevninou s dnešním Řeckem a Itálií. Je pravděpodobné, že skupiny lovců přišly při hledání obživy do tohoto regionu z pohoří Pindos v severním Řecku a z Peloponésu. Tito lidé se potom usadili v místech, z nichž se později staly ostrovy Zakynthos a Kefalonie.

Doba bronzová

Archeologové mají důkazy pro tvrzení, že na Kefalonii existovala vyspělá mykénská kultura. V oblasti Zakynthu podobné důkazy doposud chybí – až na hroby z doby bronzové poblíž Kampi na západním pobřeží. Podle nalezených artefaktů se předpokládá, že čtyři městské státy antické Kefalonie (viz rámeček) byly založeny v pozdně helladské době, asi 150 0–1 050 př. n. l. Jedno z hlavních center na Kefalonii se zřejmě nacházelo poblíž Tzanaty na jihovýchodě, asi 8 km od Eleios-Pronnoi, místa pravděpodobně spojeného s Odysseem (viz str. 15) . Mezi další významná místa na Kefalonii patří komorové hroby u Mazarakaty, objevené v roce 1813 C. P. de Bossetem, a dále pozdně helladské komorové hroby u Metaxaty a Lakithry, z nichž pocházejí nejbohatší nálezy z doby bronzové na ostrově.

Mykénská komorová hrobka poblíž Tzanaty, Kefalonie

Archaické, klasické a helénské období

Původ městských států na Kefalonii i prvních vládců Zakynthu známe z mytického vyprávění (viz str. 10) . Existují však i historické reference; o Zakynthu a čtyřech městských státech Kefalonie se zmiňuje jak Hérodotos, tak i Thukydidés. Zakynthos byl zřejmě nezávislý a vládli mu vůdcové, kteří původně přišli z Peloponésu, pravděpodobně z Acháje. Tato nezávislost trvala až do vypuknutí peloponéské války (431 př. n. l. ), kdy ostrov dobyl athénský generál Tolmidés; ostrov stál následně téměř po celou dobu trvání tohoto konfliktu na straně Athéňanů.

Čtyři městské státy

Antická Kefalonie byla tzv. tetrapolis složená ze čtyř nezávislých městských států, k nimž patřilo Pali na dnešním poloostrově Paliki, Krani poblíž vesnice Drapano, Sami u dnešního přístavu téhož jména a Pronnoi na jihu ostrova.

Na Kefalonii to bylo trochu složitější. Městské státy byly politicky nezávislé jeden na druhém a utvářely své vlastní aliance; město Pali například válčilo v době perských válek v bitvě u Platají (roku 479 př. n. l. ). Až do vypuknutí peloponéské války však byly víceméně – zejména Pali – ve spojenectví s Korintem. Krani mělo vazby také na Athéňany a po vypuknutí peloponéské války se celý ostrov dostal do sféry vlivu Athén.

Někdy v průběhu archaického či klasického období (asi po roce 750 př. n. l. ) se kefalonské městské státy staly demokratickými. Profesor G. Moschopoulos uvádí, že kefalonští demos (občané s volebním právem, s výjimkou žen a otroků) se účastnili politických rozhodnutí a že vouli (městský parlament) byl ve městě Pali „dominantní institucí“. Poukazuje také na to, že na žádné minci těchto městských států není zobrazen vládce ( s výjimkou mytického zakladatele Kefala – viz str. 10 ).

Ke konci peloponéské války se ostrov Zakynthos dostal pod vliv Sparty, zatímco kefalonské městské státy mezi spojenectvím se Spartou či Athénami lavírovaly, v roce 226 př. n. l. se pak staly členy aitólského spolku. Později oba dva ostrovy zaujaly také Makedoňany. Filip V. se usadil na Zakynthu, ale Kefalonii nikdy nezískal. Když Římané pod velením Marka Fulvia Nobilia dobyli v roc e 191 př. n. l. Zakynthos a dva roky nato Kefalonii, skončilo helénské období.

Odysseus

Homérův epos Odyssea sleduje dobrodružství známého hrdiny na cestě z Tróje na pobřeží Anatolie zpět domů na mytickou Ithaku. Dlouhou dobu se předpokládalo, že bájná Ithaka je totožná s Ithakou dnešní – a spousta místních geografických prvků byla pojmenována podle událostí v eposu. Na podporu tohoto tvrzení však neexistují žádné archeologické důkazy a v poslední době začíná převládat názor, že pravděpodobným místem, kde se toto bájné království rozkládalo, je jižní Kefalonie. Zakynthos je v tomto směru úplně mimo hru, ačkoli je zmiňován jak v Odysseji , tak v Iliadě .

Byzantinci a Frankové

Z období od římské invaze až po počátek byzantské nadvlády v roce 337 se z historie obou ostrovů dochovalo jen málo, nicméně archeologické nálezy poukazují na určité bohatství a umělecké aktivity, dokládá je například vila ve Skale na Kefalonii (viz str. 61) . Za vlády Byzantinců se pak oba ostrovy, zejména Kefalonie, ujaly své role v obraně před útoky arabských pirátů; v roce 850 bylo v Kefalonii zřízeno thema (administrativní jednotka Byzantské říše). Obyvatelům Zakynthu se však v této době dařilo hůře; vyplenění ostrova Vandaly v ro ce 474 bylo prvním z mnoha útoků cizích sil.

Osmanští Turci a Benátčané

Benátská pevnost v Assosu, Kefalonie

Zóna zemětřesení

Thomas Coryat, 1612

Kostel Agios Dionysios, město Zakynthos