Top 10 zajímavostí

Pompeje Casa del Fauno je klasickým příkladem nádherně zachovalé městské římské rezidence

Modrá jeskyně Nejproslulejší lákadlo ostrova Capri je na první příčce mezi zdejšími turistickými cíli už téměř 200 let

Neapolské archeologické muzeum Výjimečné sbírky starověkých soch, mozaik a obrazů

Národní muzeum v Capodimonte Výjimečné sbírky starověkých soch, mozaik a obrazů

Duomo Poklad v srdci Centro Storico

Ravello Město na vrcholu útesu nadchlo Richarda Wagnera, D. H. Lawrence, Gretu Garbo i další

Herculaneum Jeho trosky vydaly ještě více pokladů než Pompeje

Město, kde se zrodila pizza Chcete-li ochutnat nefalšovaný originál, je Neapol dodnes tím nejlepším místem na světě

Piazza del Plebiscito Rozlehlému půlkruhovému náměstí vévodí ohromná bazilika sv. Františka z Pauly

Positano Jedno z nejkrásnějších městeček na pobřeží Amalfi

Ideální den

9.00 Snídaně

Vydejte se na cappuccino a cornetto do Caffè Scaturchio na Piazza San Domenico Maggiore v Centro Storico.

10.00 Kulturní zážitky

Dopoledne věnujte procházce po čtvrtích Decumani a Spaccanapoli a prohlédněte si zdejší kostely, muzea, galerie a obchody.

14.00 Návrat do starého Říma

Navštivte velkolepé Archeologické muzeum (MANN), vystavující sochařskou sbírku rodu Farnese a poklady z Pompejí, Herculanea a z Flegrejských polí.

12.30 Časný oběd

Zakousněte se do tradiční pizzy připravované v peci na dřevo v pizzerii Di Matteo a vychutnejte si pravou chuť Neapole.

16.00 Královská zmrzlina

Nastupte na autobus na Piazza Trieste e Trento, zastavte se na zmrzlinu v požitkářském Gran Caff Gambrinus a potom přes náměstí zamiřte ke dvěma nejvýznačnějším památkám města: Palazzo Reale a Castel Nuovo.

18.30 Vomero vista

Projděte se po Via Chiaia – ulici plné módních butiků – k lanovce, která vás vyveze nahoru na útes. Najděte si příhodný bar a se sklenkou campari či martini v ruce pozorujte západ slunce nad zátokou.

20.00 Večer v opeře

Pokud je právě operní sezona a budete mít velké štěstí, možná seženete lístky do Teatro San Carlo, jednoho z nejlepších operních domů světa. Můžete se také zúčastnit komentované prohlídky a dozvědět se o této fantastické budově a její skvělé akustice zajímavé podrobnosti.

20.00 Vybraná večeře

Potěšte svoje smysly tím nejlepším z italské kuchyně v některé z vyhlášených městských restaurací, například v Amici Miei, a v klidu si vychutnejte bohatou večeři.

Úvod

Neapol připomíná divadlo. Její budovy jsou rozesety po svazích kopců jako lóže obklopující jeviště. A ty kulisy! Při pohledu shora se zdá, že se hrad noří jako loď do modrých mořských vln. Na vodě spatříte pár plachetnic, pobřeží se vine okolo rudého kužele Vesuvu k mysu Sorrento a ve vzdáleném oparu pluje na hladině ostrov Capri. Přidejte zvuk mandolíny a opona před prvním jednáním může jít nahoru. Dobrá zpráva je, že představení nikdy nekončí.

I přes místní sociální problémy je Neapol neuvěřitelně krásné a živé město. Hluk, chaos a rozpadající se oblasti nelze přehlédnout, protiváhou každého zchátralého bytového domu je však nějaký velkolepý barokní kostel či starověká památka. Místní jídlo, zvláště pak pizza, je nepřekonatelné. Největším lákadlem je však pouliční divadlo, jehož aktéry jsou sami obyvatelé města. Stačí jen splynout s davem ve starobylých uličkách a vstřebávat vše, co vidíte, slyšíte a cítíte. Až budete syti, můžete uniknout na nedaleké ostrovy nebo do některého z hotelových resortů na pobřeží.

Pohled na Vesuv přes neapolskou zátoku

Z Neapole se snadno dostanete trajektem na ostrovy Capri a Ischia nebo na pobřeží Amalfi. Většina návštěvníků zamíří přímo do přístavu a Neapol zaznamená jen letmo cestou do země Sirén nebo během výletu do Pompejí a na Vesuv. Neapol je přitom jedním z nejstarších a nejvýznamnějších měst Evropy, byla hlavním městem starověkého království a cílem vyšší společnosti na cestách po Evropě.

Vitalita skrývající se za chudobou a krása mezi špínou byly vždy typickými neapolskými protiklady. Nutno ale dodat, že obliba Neapole mezi italskými i zahraničními turisty znovu roste.

Rozporuplný pohled

Spisovatel Peter Nichols kdysi prohlásil: „Neapolci stále oživují cosi, co se velmi blíží životu v antice. Neapol je velkou zkouškou. Jedni ji nenávidí, druzí ji milují.“ A dodal: „Myslím, že lidé, kteří nemají rádi Neapol, se něčeho bojí.“

Pestrobarevná Kampánie

O Kampánii se právem tvrdí, že je podivuhodně krásná. Bývalé římské riviéře, dodnes zaměřené na hédonistické potěšení a luxus jako v někdejších Pompejích a Herculaneu, vévodí Neapol coby hlavní město regionu. Je těžké odolat dolce far niente v „rybářských vesnicích“ smetánky a na terasách kaváren vysoko nad azurovou hladinou moře. Ravello, které v 19. století uchvátilo Richarda Wagnera, očarovalo o století později svými půvaby i Gretu Garbo. V Carusově milovaném Sorrentu se dodnes vznáší ve vzduchu ozvěna jeho serenád. A ani Positano, jež se pro Steinbecka stalo „místem snů“, neztratilo nic ze svého kouzla.

Kampánie je známá jako místo, kde se zrodila pizza, a také je domovem neodolatelné zmrzliny a sladkého pečiva. Místní vynikající těstoviny doplňují omáčky z buclatých rajčat rostoucích z výživného vulkanického popela. A pokud to s holdováním vynikajícímu místnímu jídlu trochu přeženete, je po ruce rychlá pomoc: radioaktivní bahno kampánských lázní, vyhřívané žárem ukrytým pod horou Vesuv, je svými léčivými účinky známé už více než 2 000 let.

Kampánie vděčí za svou podobu – dramatickou krajinu s příkrými svahy a jezírky v někdejších kráterech – sopkám. V místech zlomů dodnes stoupá pára a země se čas od času zachvěje. V roce 79 n. l. pohřbil Vesuv města Pompeje a Herculaneum a uchoval je tak pro budoucí generace. Poslední výbuch přišel v roce 1944, sopka však zatím neřekla své poslední slovo.

Fascinující pobřeží Amalfi

Temperamentní obyvatelé

Také místní obyvatelé dokážou být jako sopky. Skupinka lidí na chodníku, jejichž hlasy a gesta naznačují blížící se střet, si možná jen přátelsky povídá. Neapolci dokážou řečí těla sdělit beze slov stovky různých věcí. Neapolské pokrčení rameny – které může znamenat cokoli od „Kdo ví?“ po „A co s tím mám podle tebe dělat?“ – vás překvapí svou razancí. Pokud vás baví pozorovat život kolem sebe, jste na nejlepším místě v celé Itálii. A to už je co říct.

Poznávání města není zdaleka tak nebezpečné, jak se návštěvníci, které v tom občas podporují i místní, domnívají. Jsou tu místa, kam se turistům nedoporučuje chodit (například vybydlené „no-go“ čtvrti Forcella a Ponticelli), většina Neapole není ale o nic nebezpečnější než jiná velká města.

Pro jižní národy je rodina vždy na prvním místě. Restaurace jsou plné tří- i čtyřgeneračních rodinných sešlostí. O nedělích budete potkávat mladé páry s dětmi a s pečlivě zabalenými zákusky a kyticemi v rukou, jak míří na návštěvu k la nonna – babičce. Nezapomíná se zde ani na zemřelé. Neapolské hřbitovy jsou udržované a ve vzduchu je cítit vůně čerstvých květin. Mnoho rodin také dostává finanční podporu od příbuzných, kteří pracují v Turíně nebo v Brooklynu.

Nezaměstnanost dosahuje v Mezzogiorno (doslova „Poledni“), jak se jihu Itálie říká, téměř dvojnásobku celostátního průměru. Neapol je nechvalně proslulá chudobou, kriminalitou, dopravními zácpami a nefungujícími službami. Když potom její synové a dcery opustí domov a hledají si práci na severu nebo v zahraničí, nabývá hrdý slogan Vedi Napoli e poi muori – „Vidět Neapol a zemřít“ – poněkud cynický podtón.

Nezapomínejme však ani na fascinující historii tohoto regionu. Namísto obrazu zamrzlého v čase – jako v případě Pompejí – tu najdete obyvatele hrdé na svůj původ a dědictví, kteří se snaží vyjít s málem způsobem, který nespatříte nikde mimo Neapol.

Řeč Neapolců

Místní dialekt připomíná spíše samostatný jazyk a pro Italy ze severu, nebo vlastně pro kohokoli mimo Neapol, bývá občas nesrozumitelný. Má neuvěřitelnou kadenci, koncovky se polykají a hemží se spoustou zdrobnělin. Jasně se v něm odrážejí léta strávená pod nadvládou Španělů a Francouzů.

Řadoví obyvatelé Neapole a jejího okolí, kteří sloužili pod mnoha cizími vládci (jež vždy dokázali přelstít), si v rozhovoru osvojili lehce ironický přístup plný lichotek. V podstatě každého slušněji oblečeného dospělého muže oslovují dottore (což je označení pro absolventa univerzity, nikoli pro lékaře), má-li prokvetlé skráně, zaslouží si titul professore. Významným mužům se říká don, což je zvyk pocházející ze španělského období. Žádné z těchto oslovení však nedoprovází skutečný respekt, protože Neapolci přirozeně tíhnou k cynismu.

Stručná historie

Historie Neapole se začíná psát v 8. století př. n. l., kdy řečtí kolonisté založili na svazích hory Pizzofalcone osadu a po jedné ze Sirén ji pojmenovali Parthenope. Z osady se vyvinulo důležité středomořské obchodní centrum, které se v průběhu jednoho století proměnilo v typické řecké město. Řekové postupně získali kontrolu nad celou oblastí a v sousedství založili Neapolis. Do roku 400 př. n. l. se z „nového města“ stala vzkvétající obchodní a intelektuální metropole Kampánie, nejsevernější provincie Velkého Řecka (Magna Graecia).

Římané mezitím pilně rozšiřovali říši a v roce 326 př. n. l. dobyli i Neapol. Brzy se pod jejich vládu dostal téměř celý Apeninský poloostrov. Římané, kteří obdivovali úroveň, jíž Řekové dosáhli, převzali helénskou kulturu a přizpůsobili ji svým potřebám. V 1. století n. l. si oblast okolo zátoky oblíbili bohatí a urození Římané, kteří si zde budovali letní sídla a lázně. V Baiích měl svou rezidenci i císař Nero. Jih poloostrova lákal také básníky Ovidia, Vergilia a Horatia, které inspirovala místní krajina a zbytky starořecké kultury. I města Pompeje a Herculaneum vzkvétala, dokud je v roce 79 n. l. nepohřbila mohutná erupce Vesuvu.

Nálezy z Pompejí dokazují honosný životní styl starých Římanů

Poté, co v roce 330 přesídlilo hlavní město z Říma do Byzance a Římská říše se rozdělila na východní a západní, přišly do Itálie germánské kmeny. V roce 410 vyplenili Gótové Řím a Kampánii zpustošili. Totéž se v roce 455 opakovalo pod taktovkou Vandalů. Císař Romulus Augustulus utekl do Neapole, kde v roce 476 zemřel, aniž po sobě zanechal potomky. V Neapoli tak vlastně zanikla Západořímská říše.

Proto Byzantská říše umožnila Neapoli zvolit si vlastního vévodu (dux). Město zbohatlo: stavěly se kostely i obytné domy a vzkvétala kultura a umění.

Jižně od Neapole prosperovalo další pobřežní město nazývané Amalfi. V 9. století se proměnilo v nezávislou republiku. Zatímco však Neapol a Amalfi prosperovaly, ostatní území na jihu byla vyčerpaná a zranitelná a stala se snadnou kořistí pro germánské Langobardy, kteří právě úspěšně překreslovali mapy severní Itálie. V následujících desetiletích se kontrola nad jihem rozdělila mezi byzantské vládce a Langobardy.

Císařská rezidence

Císař Tiberius si na ostrově Capri nechal vybudovat rozlehlou rezidenci, odkud (v mezičase mezi orgiemi) deset let vládl Římské říši.

Normané a Němci

V 11. století se z křížové výpravy do Palestiny vrátili Normané a začali se usazovat v jižní Itálii. O sto let později padla byzantská vláda a většina jižní Itálie se dostala pod kontrolu Normanů. Doba jejich vlády byla obdobím relativního míru a prosperity. V roce 1189 však stabilitou oblasti otřásla smrt sicilského krále Viléma II. a následný boj o moc mezi nemanželským bratrancem Tankredem a Jindřichem VI. Štaufským.

V roce 1194 Jindřich VI. Sicilské království konečně dobyl. Obyvatelé Neapole nebyli novým monarchou nijak nadšeni, jejich nepřátelství se však rozplynulo za vlády jeho syna Fridricha II. Ten se narodil a vyrůstal pod vlivem byzantské, arabské i normanské kultury a byl velmi tolerantním politikem. K jeho dvoru v Palermu patřila řada literátů, umělců a vědců. Mnoho dobrého udělal i pro Neapol – dokončil stavbu hradů Castel Capuano a Castel dell’Ovo a založil neapolskou univerzitu.

Po Fridrichově smrti v roce 1251 vláda rodu Štaufů upadla. V roce 1267 převzal kontrolu nad Neapolským královstvím a nad Sicílií Karel I. z Anjou, bratr francouzského krále Ludvíka IX., který si v Neapoli zřídil svůj dvůr. Králové z rodu Anjou toužili obnovit Neapol coby kulturní centrum. Za jejich vlády bylo zbudováno mnoho kostelů a dalších architektonických památek včetně hradu Castel Nuovo, kláštera sv. Martina, katedrály a kostela sv. Kláry. Robert I. Neapolský zvaný Moudrý byl nejvýznamnějším z nich. Svůj dvůr sídlící v Castel Nuovo zaplnil teology, vědci, astrology, mnichy a umělci, k nimž mimo jiné patřil i Giotto. Rod Anjou si udržoval moc nad městem až do roku 1435, do období poznamenaného sicilským povstáním a rozvleklou a nedůslednou válkou se španělským Aragonským královstvím.

Španělští místokrálové

Na přelomu 15. a 16. století byl italský poloostrov zmítán neustálými zmatky, nejprve kvůli krvavým střetům mezi Francií a Španělskem, později kvůli bitvám, které měly odvrátit turecké hordy. Neapol byla rukojmím těchto bojů. V roce 1504 získala španělská vláda pevný záchytný bod, když král Ferdinand II. Aragonský (který financoval Kolumbovy cesty) učinil svého vojevůdce Gonzala Fernándeze de Córdoba, zvaného „El Gran Capitán“, místokrálem v Neapoli. Do roku 1734 se zde pak vystřídalo asi 60 dalších místokrálů. Pedro de Toledo, místokrál v letech 1532–53, město vyčistil, nechal zbudovat kanalizaci a strhnout hradby a vytyčil ústřední bulvár, který dodnes nese jeho jméno.

Možná i s ohledem na španělský klerikalismus se humanistický duch renesance propracovával do Neapole jen velmi zvolna. Svobodomyslní Neapolci však současně zabránili, aby zde moc získala španělská inkvizice. Španělské umělecké vlivy jsou patrné v barokní architektuře mnoha kostelů a paláců včetně velkolepého Palazzo Reale a (v té době) nové univerzity, v níž dnes sídlí Národní muzeum.

Barokní Palazzo Reale postavený za vlády Španělů

Místokrálové vládli jako absolutní monarchové a uvalovali vysoké daně na vše, co procházelo branami města. V roce 1647 zosnovali nespokojení neapolští liberálové povstání naoko vedené rybářem Tommasem Aniellem (známým jako Masaniello), který vyhlásil vznik Parthenopské republiky a sám sebe ustanovil jejím generalissimem. To už bylo pro jeho podporovatele moc. Masaniello byl zavražděn a v následujícím roce bylo povstání potlačeno. V roce 1656 pak nešťastné město zasáhla morová rána, jíž během šesti měsíců padlo za oběť 400 000 lidí.

V letech 1701–14 byla celá Evropa vtažena do války o španělské dědictví, která měla rozhodnout, zda budou následníky španělského trůnu francouzští Bourboni, nebo rakouští Habsburkové. Nakonec byl v Madridu korunován Filip V. Bourbonský, Neapol však na základě smlouvy připadla habsburskému Rakousku. Rakušany jmenovaní místokrálové zde vládli až do roku 1734, kdy je z Neapole vyhnal Filipův syn Karel, který pak za velkého jásotu vstoupil do města coby Karel III. Španělský. Byl prvním bourbonským králem Neapole a Sicílie a jeho území zahrnovala spodní polovinu italské „holínky“, Sicílii, Sardinii a řadu menších ostrovů. Nechal vybudovat nádherné paláce ve městě Caserta a v oblasti Capodimonte nebo prestižní operní dům San Carlo. Jeho Neapol byla nádherným hlavním městem, prosperujícím přístavem a jedním z největších sídel v Evropě.

Umělecké bohatství

Karel III. zakoupil pro Neapol jednu z nejlepších evropských sbírek umění a starožitností. Krom toho podporoval první vykopávky v Pompejích a na dalších nalezištích.

Revoluce a sjednocení

Karlův nástupce Ferdinand IV. musel v roce 1806 uprchnout na Sicílii poté, co nechal Napoleon za pomoci armády dosadit na neapolský trůn svého bratra Josefa. O dva roky později povýšil Napoleon Josefa na španělského krále a jeho místo v Neapoli zaujal Napoleonův švagr Joachim Murat. Ostrov Capri ovládlo na krátký čas anglické loďstvo, které též ostřelovalo ostrov Ischia.

Po Napoleonově a Muratově pádu se vlády znovu ujal Ferdinand, tentokrát jako Ferdinand I. Neapolsko-Sicilský (král obojí Sicílie). Následovali další tři bourbonští králové – František I., Ferdinand II. a František II. Všichni tři vládli špatně a naprosto nereflektovali změny, které se v té době v Evropě odehrávaly. Na požadavky volající po větší demokracii reagoval Ferdinand II. v roce 1848 tím, že ustanovil konstituční parlament a jeho čelní představitele následně uvrhl do vězení. To vedlo britského premiéra Williama Gladstona ke slavnému odsouzení bourbonského režimu, který označil za „popření Boha povýšené na systém vládnutí“.

Giuseppe Garibaldi, „otec moderní Itálie“

Když v květnu roku 1860 přistál u břehů Sicílie Giuseppe Garibaldi s bojovníky za italské sjednocení, neměl s potlačováním bourbonských vojenských jednotek velké potíže a jeho malá armáda se cestou na Neapol povážlivě rozrostla. František II., který byl králem sotva jeden rok, uprchl z města poté, co jeho obyvatelé připravili Garibaldimu skvělé uvítání. Lidové hlasování velkou většinou rozhodlo, aby se Neapol a Sicílie připojily k nově vznikajícímu Italskému království pod vládou Viktora Emanuela II. ze savojské dynastie.

Novodobá historie

Za Mussoliniho byla jižní Itálie místem vyhnanství, jakousi italskou Sibiří. Za 2. světové války, v roce 1943, se v Salernu vylodila spojenecká vojska. Neapol byla často cílem bombardování a německá armáda při svém odchodu zapálila staré městské archivy. Přístav se stal důležitým zásobovacím bodem pro spojenecké síly a požehnáním pro neapolské pašeráky a černý trh. V Casertě sídlilo spojenecké velitelství. Mussolini měl společně s Němci pod kontrolou Řím a sever Itálie, zatímco jih se připojil ke Spojencům a jednal pod velením maršála Badoglia. Po válce hlasovala tradičně monarchistická Neapol proti založení Italské republiky.

Historické milníky

8. století př. n. l.

Řekové zakládají osadu Parthenope.

474 př. n. l.

Nedaleko Parthenope zakládají Řekové nové město Neapolis.

326 př. n. l.

Neapolis je dobyto Římany.

26 n. l.

Císař Tiberius vládne Římské říši z ostrova Capri.

79 n. l.

Erupce Vesuvu ničí města Pompeje a Herculaneum.

476

V Neapoli umírá poslední římský císař Romulus Augustulus.

763

Neapol se stává vévodstvím.

9. století

Amalfi je prosperující nezávislou republikou.

1139

Neapol se dostává do rukou Normanů.

1194

Neapolským králem se stává Jindřich VI. Štaufský.

1266

Neapolské království připadá francouzskému královskému rodu Anjou.

1442

Neapol je dobyta Alfonsem V. Aragonským a je připojena k Sicílii.

1495

Neapol dobývá Karel VII. Francouzský a krátce jí vládne.

1503

Španělé porážejí Francouze a na dvě století se stávají vládci Neapole.

1688

Velká část města je zničena zemětřesením.

1707

Kontrolu nad Neapolí získávají rakouští Habsburkové.

1738

Rakousko ztrácí Neapol a Sicílii, jejichž vlády se ujímají španělští Bourboni.

1806–15

Neapol se nakrátko dostává pod vládu Napoleona Bonaparteho.

1859–60

Italská válka za nezávislost vedená Giuseppem Garibaldim. Neapol se stává součástí spojeného Italského království.

1880–1914

Více než 2,5 milionu Italů odchází do Ameriky.

1943

Neapol bombardují spojenecká vojska. Po čtyřdenním lidovém povstání se okupační německé jednotky stahují z města.

1980

Kampánii zasahuje zemětřesení, 3 000 mrtvých.

2005

V Neapoli jsou otevřena dvě nová umělecká centra, MADRE a PAN.

2011

Starostou města se stává Luigi de Magistris, bývalý žalobce vystupující proti mafii.

2012

V souvislosti s likvidací městského odpadu se objevují obvinění z vydírání, vymáhání výkupného a nezákonného zadávání zakázek.

2013

Neapol hostí mezinárodní akci Universal Forum of Cultures.

2016

Premiér Matteo Renzi rezignuje. Na jeho místo nastupuje Paolo Gentiloni. Na místo starosty je znovu zvolen De Magistris.

Table of Contents

Top 10 zajímavostí

Ideální den

Úvod

Pestrobarevná Kampánie

Temperamentní obyvatelé

Stručná historie

Normané a Němci

Španělští místokrálové

Revoluce a sjednocení

Novodobá historie

Historické milníky

Zajímavosti