TOP 10 zajímavostí

Petronas Twin Towers

Nejvyšší dvojice budov na světě dominuje mrakodrapům metropole Kuala Lumpur (strana 38)

Melaka

Poznejte uličky tohoto známého historického přístavního města (strana 88)

Pulau Langkawi

Ostrov s řadou nádherných pláží a úchvatných geologických útvarů (strana 65)

Pulau Sipadan

Jedno z nejlepších míst k potápění na světě (strana 129)

Návštěva dlouhého domu

Pokud budete ve státě Sarawak, nesmíte si návštěvu tohoto domu nechat ujít (strana 110)

George Town

Město s rozmanitou architekturou, od koloniální po čínskou (strana 55)

Kinabalu

Přírodní scenerie a fascinující flóra a fauna tohoto parku jsou hlavními lákadly státu Sabah (strana 122)

Sepilok Orang-utan Rehabilitation Centre

Rehabilitační centrum připravuje zvířata chovaná v zajetí nebo opuštěná na život v divočině (strana 127)

Vrcholky Gunung Api

Okouzlující podívaná v národním parku Gunung Mulu (strana 117)

Taman Negara

Národní park se starými deštnými pralesy a říčními peřejemi (strana 81)

Ideální výlet po Malajsii

1. den

Kuala Lumpur

Taxíkem jeďte do Chat Masala (viz str. 151) na snídani v Brickfields Little India, poté zamiřte k televizní věži Menara Kuala Lumpur, odkud je nádherný výhled. Na oběd si zajděte do ulice Jalan Alor. Pokud budete mít sílu, vydejte se do hinduistické svatyně v jeskyni Batu. Poté zamiřte zpět do centra na Central Market, kde můžete nakoupit a povečeřet na nočním trhu na Petaling Street.

2. den

Horské stanice

Vydejte se do Cameronské vysočiny; navštivte čajové centrum Sungai Palas, kde si můžete prohlédnout výrobnu čaje. Vychutnejte si výhled ze zdejších čajových zahrad (viz str. 152) . Poté si odpočiňte v lázních v Cameron Highlands či si zahrajte golf, než se vydáte na večeři do The Smokehouse Restaurant (viz str. 152) .

3. den

Penang

Po snídani v Yong Teng Café (viz str. 153) se přesuňte na ostrov Penang. Objednejte si taxi a vydejte se do Suffolk House na prohlídku prvního penangského „velkého domu“. Najíst se můžete v prostředí s historickou domácí atmosférou (viz str. 154) . Projeďte se na kole kolem rybářských vesniček na Balik Pulau. Pak se vraťte do George Townu, abyste okusili noční život na Upper Penang Road.

4. a 5. den

Perhentian Islands

Leťte do Kota Bharu, dojeďte k molu Kuala Besut a odtud na palmami porostlé ostrovy Kecil a Besar. Po obědě relaxujte na pláži nebo se potápějte. Další den se vydejte na druhý ostrov, kde můžete šnorchlovat nebo jít na túru. Poté se vraťte do Kota Bharu a ochutnejte kelantanéskou kuchyni na zdejším nočním trhu.

6. den

Kota Bharu

Ponořte se do atmosféry trhu Pasar Besar Siti Khadijah, kde seženete naprosto cokoliv, včetně chutného oběda. Navštivte válečné muzeum nebo zhlédněte některé z představení v kulturním centru. Letadlem se přepravte na letiště v Kuala Lumpuru. Zatímco budete čekat na spoj do Miri, dopřejte si masáž nohou a večeři.

7. den

Gunung Mulu

Letecky se dopravte do národního parku Gunung Mulu a projděte se po lávce v korunách stromů. Nezapomeňte ani na obrovské jeskyně, z nichž vylétávají hejna netopýrů.

8. den

Kota Kinabalu

Vydejte se zpět do Miri a odtud letadlem do Kota Kinabalu. Můžete poznávat ostrovy parku Tunku Abdul Rahman nebo si zajít do dlouhého domu v kulturní vesničce. U nábřeží si prohlédněte trh s řemeslnými výrobky, poté pokračujte k observatoři Signal Hill a užijte si odtud pohled na západ slunce.

9. den

Rafting na řece Padas

Jeďte vlakem z Tanjung Aru do historického města Beaufort. Přestupte na vlak do Pangi – zde si užijte dobrodružnou plavbu raftem v peřejích řeky. Na pozdní večeři se vraťte do Kota Kinabalu do plážové restaurace Coast Restaurant and Bar (viz str. 160) .

Úvod

Malajsie kráčí rázným krokem vstříc moderní době. Dopředu ji táhne moderní a pružná ekonomika, nadále však zůstává kulturně a historicky bohatou zemí. Písčité pláže, široké řeky, hluboké lesy, ale i do nebe se tyčící mrakodrapy a široké dálnice – nejen díky tomu předčí Malajsie očekávání řady návštěvníků.

Malajsie leží v samotném srdci jihovýchodní Asie. Jedná se o zemi o velikosti Japonska, ve které dnes žije více než 30 milionů obyvatel. Území je rozděleno na dvě hlavní oblasti: Malajský poloostrov, sousedící s Thajskem a obklopený Malackým průlivem a Jihočínským mořem, a východní Malajsii, ležící na ostrově Borneo, vzdáleném 800 km od pevninské části, a sestávající ze dvou států Sarawak a Sabah. Sarawak a Sabah představují rozsáhlé území lesů, řek a hor hraničící s indonéským státem Kalimantan a Brunejským sultanátem. Průmyslové oblasti a města se nacházejí hlavně na poloostrově, především na západním pobřeží, zatímco ve východní Malajsii převažují deštné pralesy. Pro obě oblasti je typické vlhké podnebí, značně se však liší hustota zalidnění a urbanistický rozvoj.

Bohatství Malajsie je patrné při pohledu na vynikající dopravní infrastrukturu podél západního pobřeží poloostrova. Průměrný příjem na jednoho obyvatele je jeden z nejvyšších v jihovýchodní Asii.

Nadvláda přírody

Ať už jste ubytováni v některém z plážových letovisek, nebo v centru města, do přírody to není nikdy daleko. I v moderním Kuala Lumpuru najdete rezervace staré více než sto let.

Bohatství země pramení z pobřežních nížin, rozsáhlejších na západní straně poloostrova než na východní. Malajsie představovala dříve významné obchodní spojení mezi Asií a Evropou, centrem byl především přístav v Melace. Poté se začala rozvíjet těžba cínu a rozrůstaly se kaučukové plantáže, kvetl také obchod s palmovým olejem, dřevem, petrolejem a zemním plynem. Rýžová pole najdete na severozápadě, kolem říčních delt na východním pobřeží a také na svazích ve státech Sarawak a Sabah. Z mangrovníkových bažin podél pobřeží a palem nipa vznikly mangrovníkové lesy. Nejstarší deštné pralesy na světě obklopují nízké, ale strmé vrcholy hor, které od východu na západ protínají celý poloostrov. Páteř hor tvoří od severu k jihu se táhnoucí horský hřeben. Až do výstavby nových dálnic byl přístup do mnoha oblastí možný pouze po řece ( a někde je tomu tak dodnes).

Kuala Lumpur

Ve východních státech Sarawak a Sabah se rozlehlé plantáže střídají s bažinami, ve vnitrozemí pak na ně navazují hustší lesy. Na jihu tvoří hornaté oblasti přirozenou hranici s indonéským Kalimantanem. U pobřeží na severním konci pohoří Crocker se tyčí Gunung Kinabalu. S výškou 4 095 m je to jeden z nejvyšších vrcholů jihovýchodní Asie, velmi oblíbený mezi horolezci.

S rozvojem turismu byly vybudovány nové resorty na ostrovech Penang, Pangkor nebo Langkawi na západním pobřeží poloostrova, na ostrově Tioman na pobřeží východním a také u Kota Kinabalu v oblasti Sabah.

Nezavítat na chvíli do některého z deštných pralesů by znamenalo nepoznat jeden z hlavních rysů této země. Ze všech stran se tu ozývají rozmanité zvuky – orchestry cikád, pískání veverek, křik gibbonů nebo volání zoborožců. Co se týče fauny, spatřit ji je poněkud obtížnější v porovnání například s africkými pláněmi – většina zvířat malajsijských deštných pralesů není tak nápadná. Tygři a levharti jsou velmi vzácní a zdejší sloni, hroši a medvědi patří k těm nejmenším svého druhu.

Pět druhů lesa

V Malajsii se vyskytuje celkem pět druhů lesů, které se liší typem půdy, reliéfem a nadmořskou výškou:

Mangrovníkový les. Mangrovníky a keře rostoucí v pobřežních bažinách v brakické zóně mezi mořem a sladkou vodou. Příbuzným druhem jsou nízké, bezkmenné palmy nipa, jejichž vějířovité listy byly tradičně používány jako materiál k výrobě střech pobřežních chýší.

Sladkovodní mokřady. Četné ovocné stromy v úrodné naplavenině říčních nížin přitahují pestrou škálu živočichů. Tam, kde přecházejí bažiny v suchou půdu, můžete spatřit fascinující, hrozivě vypadající popínavé rostliny.

Les dvojkřídláčů. Tyto pevninské deštné pralesy jsou pojmenovány po dvojkřídlém ovoci, které plodí mnoho ze zdejších nejvyšších stromů. Právě s tímto typem lesů se nejčastěji setkáte v nadmořských výškách do 900 m n. m.

Vřesový les. Neúrodná půda v rovinatých oblastech vedoucích k předhůřím nebo hřebenům písčitých hor. Rostou zde jen nízké, zakrslé stromky s tlustými listy.

Horský les. V nadmořských výškách nad 1 200 m n. m. v rozlehlých pohořích a už od 600 m n. m. na nízkých osamělých kopcích střídají vysoké stromy myrty, vavříny a duby.

Početná a různorodá společnost

Malajsie se může pyšnit zachováním tří národů. Spolu tu žijí Malajci (většinou muslimové), Číňané (převážně buddhisté) a Indové (většinou hinduisté). Ačkoliv v minulosti země prošla obdobím společenských nepokojů, lidé tu dnes většinou pobývají v míru. Nikoho zde nepřekvapí, že mešita, pagoda, chrám či kostel stojí hned vedle sebe. Obrovskou rozmanitost země dále ilustruje zdejší kuchyně, ve stáncích jsou k dostání jak malajské, tak čínské nebo indické pokrmy. Multikulturní obraz země doplňují početné kmenové komunity, například Kadazanové (neboli Dusunové) v Sabahu, Ibanové v Sarawaku (viz str. 102) nebo lidé Orang Asli, kteří sem dopluli jako první před více než 11 tisíci lety.

V Cameronské vysočině

Malajci nebo také Bumiputra ( v překladu „synové země“) tvoří více než polovinu obyvatelstva, díky čemuž je národním náboženstvím islám a oficiálním jazykem malajština (Bahasa Malaysia).

Velká část Malajců jsou skromní lidé – chovatelé koz a buvolů, pěstitelé rýže a dělníci v kokosovém, kaučukovém, dřevařském, rákosovém a bambusovém průmyslu. Tak jako je zdejší dvorní etiketa ovlivněna zvyky předmuslimských Malajců, je mírná sunnitská verze islámu často protkána tradiční vírou v animistické šamany.

Náboženská tolerance

Cizincům může veřejný život v Malajsii připadat jako jeden velký náboženský svátek. V zemi jsou praktikována všechna hlavní světová náboženství spolu s řadou náboženství minoritních. I když je oficiálním náboženstvím islám, je tolerováno mnoho jiných, což kontrastuje s etnickými spory v oblasti politické a ekonomické. Svoboda vyznání je zaručena ústavou.

Islám vyznává asi 60 % populace, většinou Malajci, ale někdy také Indové, Pákistánci a Číňané. Rozšířili ho zde arabští a indičtí gudžarátští obchodníci. První zmínku najdeme na kamenných rytinách ze 14. století ve státě Terengganu. Od počátku 15. století se islám po poloostrově šířil prostřednictvím sultanátu Melaka. Dnes je sultán nebo vládce jednotlivých států zároveň předním náboženským představitelem. Islám, jenž nerozlišuje mezi světskou a náboženskou sférou, ovlivňuje řadu aspektů každodenního života, od formy pozdravu až po tělesnou očistu či stravování.

Buddhismus dnes praktikuje 19 % obyvatelstva. Poprvé se na poloostrově objevil s příchodem čínských a indických cestovatelů, jeho opravdový rozmach ale nastal až v 15. století, kdy do Melaky přišli čínští obchodníci. V zemi dnes najdete 3 500 buddhistických chrámů. Členové čínských komunit v nich praktikují směr buddhismu Mahájána (doslova Velký vůz), který vznikl v 1. století př. n. l. Přísnější formu buddhismu, označovanou jako Hínajána (Malý vůz), vyznává thajská menšina ve státech Kelantan, Kedah, Perlis a Penang. Většina malajských Číňanů vyznává konfucianistické hodnoty společně s náboženským systémem buddhismu.

Původním malajským náboženstvím je předislámský hinduismus, který vyznávala bráhmanská kasta kněží a který tak podporoval autoritu indické vládnoucí kasty. Staré rituály jsou dodnes součástí malajských svateb a jiných oslav. Moderní hinduismus se v Malajsii formoval s příchodem imigrantů z indického subkontinentu v 19. století. Největší zastoupení a vliv měli tamilští dělníci z jižní Indie a Srí Lanky, oddaní bohu Šivovi. Chrámy byly vystavěny takřka na všech plantážích obdělávaných indickými pracovníky.

Mangrovníky na Langkawi

Křesťané tvoří 9 % malajsijské populace, většinou se jedná o obyvatele států Sabah a Sarawak. Křesťanství zde v 19. století rozšířili katoličtí a metodističtí misionáři. Vánoce se slaví po celé zemi a Velikonoce jsou státním svátkem pouze v částech Sarawak a Sabah.

I přesto, že je Malajsie známá svou náboženskou a rasovou tolerancí, stojí dnes před velkou otázkou týkající se zachování stability federace. V politické sféře se prohloubily spory mezi fundamentalisty a umírněnějšími muslimy. Problém představují také rozdíly v bohatství jednotlivých etnik. Tak či onak má však dnes Malajsie jednu z nejúspěšnějších ekonomik v celé jihovýchodní Asii a přitahuje turisty svou rozmanitou krajinou a multikulturním, přívětivým obyvatelstvem.

Stručná historie

Již po staletí přitahuje život v Malajsii řadu přistěhovalců. Díky hojným přírodním zdrojům je toto území příhodné k osídlení. Jeden z nejstarších důkazů lidské přítomnosti objevili archeologové v údolí Lenggong ve státě Perak – kamennou sekyrku starou 1,8 milionů let. Na Borneu bylo odhaleno nejstarší lidské sídliště v údolí Mansuli na východním pobřeží Sabahu v oblasti Lahad Datu. Právě zde bylo vykopáno více než 1000kamenných nástrojů starých 235 tisíc let.

Kolem roku 2000 př. n. l. byli nomádští lovci kmene Orang Asli zatlačeni do vnitrozemí imigranty, kteří k pobřeží poloostrova připluli na vahadlových člunech. Mongolové z jižní Číny, Polynésané, Malajci z Filipín a ostrovů Indonésie se usadili podél řek v oblasti poloostrova a severního Bornea. Mýtili a vypalovali zdejší lesy, aby mohli pěstovat sladké brambory a proso, což postupně vedlo k vyčerpání úrodné půdy. Obyvatelé tak byli nuceni částečně opustit nomádský způsob života. Rodiny žily v dlouhých dřevěných domech, takových, jaké dodnes můžete spatřit u Ibanů ve státě Sarawak. Později připlouvali další obyvatelé a usazovali se podél pobřeží – námořníci, rybáři, obchodníci, ale i piráti. Eufemisticky byli označováni jako Orang Laut (Lidé moře).

Indická éra

V době mezi 7. a 12. stoletím n. l., před příchodem islámu, vzkvétaly v oblasti Kedah a na pobřeží Bornea, tehdy součásti říše Šrívidžaja, buddhismus, hinduismus a také kultura a jazyk jižní Indie. S hlavním sídlem na Sumatře ovládala Šrívidžaja Malacký průliv, klíčové spojení mezi Indickým oceánem a Jihočínským mořem. V tomto období se také objevila malajština – mnoho malajských slov je ovšem odvozeno ze sanskrtu a tamilštiny a některé malajské společenské zvyklosti, především pak svatební obřady, odrážejí hinduistické zvyky. Území, kde dnes leží stát Kedah, těžilo z orání a dalších indických farmářských praktik. Ve zlaté éře byly vybudovány candi (hinduistické chrámy) v údolí Bujang, na úpatí Gunang Jerai v oblasti Kedah a na Borneu v Santubongu.

Ve 14. století Šrívidžaja upadala a malajský poloostrov si rozdělily nové mocnosti – Siam (dnešní Thajsko), Kambodža a javánská říše Madžapahit. Během bojů na ostrově Singapur kolem roku 1400 se šrívidžajský princ Parameswara uchýlil na pobřeží poloostrova v Malace (dnes známé jako Melaka).

Sláva Melaky

Jako první odhalili strategický a obchodní potenciál Melaky Číňané. Přístav byl chráněn před monzuny a poblíž pobřeží vedl hluboký vodní kanál. V roce 1409 se na pokyn císaře Chu Tie vydala do Melaky čínská flotila pod vedením admirála Cheng Ho za účelem obchodování v jižních mořích a v Indickém oceánu. Číňané princi Parameswarovi učinili nabídku, jakou nešlo odmítnout – poskytli mu možnost využívat přístav a ochranu před Siamci (Thajci) výměnou za finanční zabezpečení. Roku 1411 přivezl peníze do Pekingu sám Parameswara a císař ho vděčně jmenoval vazalským králem.

Práce na rýžovém poli

Avšak jen o 20 let později Číňané od dohody ustoupili. Sri Maharaja, nový vládce Melaky, se spojil s muslimskými obchodníky. Tehdy se v Malajsii začal šířit islám – nikoliv násilně, jen díky obchodování a mírumilovnému kázání. V té době již Bengálci hlásali islám na východním pobřeží, v Melace a po celém poloostrově se šířil jako vlivné, maskulinní náboženství, které prosazovalo dynamickou vládu a ideu spoléhání se na vlastní schopnosti. Ve stejné době súfijští mystikové spojili islámské učení s malajskými tradicemi animistické magie. V této době nebyl ještě islám státním náboženstvím, tím se stal až za sultanátu Muzaffara Shaha (1446–59).

Melaka bývala rušným obchodním přístavem

Klíčovou postavou melacké vlády však byl Tun Perak, bendahara (předseda vlády) a vojenský velitel. Rozšířil území ovládané Melakou podél západního pobřeží, směrem do Singapuru a na ostrovy Bintan.

Roku 1500 představovala Melaka hlavní přístav v jihovýchodní Asii, který přitahoval obchodníky z Číny, Indie, Jávy i Arabského poloostrova. Za diplomatické vlády velkého bendahara Tun Mutahiry spadal pod Melacký sultanát takřka celý malajský poloostrov a také území táhnoucí se přes Malacký průplav k východnímu pobřeží Sumatry. Prosperita říše byla založena na mezinárodním obchodu – přivážely se textilie z Indie, koření z Indonésie, hedvábí a porcelán z Číny, zlato a pepř ze Sumatry, kafr z Bornea a santalové dřevo z Timoru.

Dobytí Portugalci

V 16. století se Melaka stala obětí portugalských protimuslimských tažení, která měla za cíl ukončit arabsko-benátskou dominanci v oblasti obchodování mezi Asií a Evropou. Příjezd první portugalské lodi do Melaky v roce 1509 skončil neslavně, jelikož rozhořčení indičtí obchodníci podněcovali protiportugalské nálady. O dva roky později vyslali Portugalci další flotilu, tentokrát pod vedením Alfonsa de Albuquerque. Nesetkali se tu s žádným odporem, zdejší dvůr totiž přesídlil na jih do Johor, kde bylo založeno nové centrum malajské muslimské moci. Albuquerque nechal na místě sultánova paláce postavit pevnost a kostel. Komunitě neportugalského původu vládl spolu s malajskými kapitan (náčelníky) a cizineckými shahbandar (veliteli námořnictva), přičemž s čínskými a indickými obchodníky choval lepší vztahy než s muslimy.

130 let portugalské nadvlády provázela řada problémů. Docházelo k opakovaným útokům ze strany Malajců a obyvatelstvo bylo navíc sužováno vlnami malárie. Dvůr nedokázal přesvědčit staré vazalské malajské státy ani piráty Orang Laut, aby dohlíželi nad zdejšími vodami. Noví vládci tak postupně ztratili nadvládu nad Malackým průlivem, a tudíž i monopol na obchod s moluckým kořením.

Jen velmi málo usilovali o obrácení domorodců na křesťanskou víru a nesnažili se ani o rozšíření svého teritoria. Muži (asi 600) z evropské kolonie se oženili s místními ženami a jejich potomci se stali základem početné euroasijské populace.

Kamenná zeď s rytinami v pevnosti A’Famosa

Vlády se ujímají Holanďané

Ve snaze ukořistit část zisku z portugalského obchodu s pepřem a jiným kořením se v roce 1633 Holanďané sídlící na Jávě připojili k malajské blokádě Melaky. Ta vyústila v sedmiměsíční obléhání a následnou kapitulaci Portugalců v roce1641.

Na rozdíl od Portugalců se Holanďané rozhodli obchodovat s Malajci v Johoru, kteří ovládali jižní polovinu poloostrova, včetně Singapuru a ostrovů Riau. Přestože již nikdy nedošlo k obnovení moci z doby starého Melackého sultanátu, Johor se stal ve zdejší oblasti největší silou. Do jižního vnitrozemí mezitím přišli ze Sumatry farmáři zvaní Minangkabau, zatímco přes poloostrov táhli krutí válečníci Bugis z východního indonéského Celebes (Sulawesi). Právě minangkabauský zvyk veřejně volit vládce se stal modelem pro volební systém v moderní federální Malajsii. Z tehdejších spolkových států vznikl dnešní Negeri Sembilan (devět států) s hlavním sídlem v Serembanu.

V průběhu 18. století se Holanďané znovu zaměřili na Jávu a Moluky. Válečníci Bugis využili situace a přepadli Perak a Kedah. Jejich náčelník se ujal vlády v oblasti Selangor a zmocnil se trůnu v Johoru.

Britská nadvláda

Britové neměli zpočátku o Malajsii příliš velký zájem. To se však změnilo v roce 1786, kdy sultán oblasti Kedah udělil Francisi Lightovi, zástupci Východoindické společnosti, práva na ostrov Penang a pás ve vnitrozemí označovaný jako provincie Wellesley (dnešní Seberang Perai), a to jako protiváhu požadavkům Siamců a Burmesů. Na rozdíl od portugalských a holandských obchodních stanic byl Penang prohlášen za bezcelní zónu, což představovalo velké lákadlo pro nové osadníky a obchodníky. Roku 1801 překročila zdejší populace hranici 10 000 obyvatel, z nichž většina byla soustředěna v ostrovním hlavním městě George Town.

V roce 1805 přichází do Penangu tehdy 24letý, energický zástupce Východoindické společnosti (East Indian Company, EIC) Thomas Stamford Binley Raffles. Díky znalostem malajských zvyků a zdejšího jazyka a hlavně díky své humanitární vizi se stal klíčovou postavou během postupného narůstání britského vlivu v malajských záležitostech. Do historie Malajsie se Raffles zapsal tím, že v roce 1819 vyjednal s johorským sultánem založení obchodní stanice v Singapuru. Singapur se tak stal hlavním městem Průlivových (alias Úžinových) osad, jak EIC označovala své malajské území zahrnující Penang a Melaku, a po 150let centrem britské kolonie.

Buvolí rohy

Název Minangkabau lze přibližně přeložit jako „buvolí rohy“ – tento tvar se odráží v typických nahoru zakřivených střechách muzeí a vládních budov, které jsou postaveny v minangkabauském stylu.

Průlivové osady vznikly po podpisu britsko-holandské Londýnské smlouvy (1824). Toto koloniální členění rozdělilo malajský svět prostřednictvím Malackého průlivu. Malajský poloostrov a ostrov Sumatra byly po staletích společného jazyka, náboženství a tradic rozděleny. Ostrovy na jih od Singapuru, včetně Jávy a Sumatry, připadly Holanďanům. Poloostrovní Malajsie a severozápadní Borneo zůstaly pod britskou nadvládou. Od roku 1826 zde platilo britské právo, ve skutečnosti však jen málo Britů žilo přímo v průlivu, a místní záležitosti tak řešili vedoucí obchodníci zastávající role neoficiálních kapitan .

Kromě několika málo Malajců v osadách v provincii Wellesley a na melackém venkově žila stále většina obyvatel ve vnitrozemí. S komunitami na východním pobřeží obchodujícími se Siamci, Indočíňany a Číňany je spojovaly společná tradice pěstování rýže, jazyk, kultura a zvyky zděděné z Melackého sultanátu.

Provincie Wellesley sloužila jako pevninská nárazníková zóna pro Penang. Stejně tak se Melaka obrátila zády k záležitostem na venkově. Když oblasti Kedah a Perak žádaly o britskou pomoc proti Siamcům, Britové se ve snaze zabránit rebelii raději postavili na stranu nepřítele. V 70. letech 19. století však nepokoje zesílily. Britové, chtíce si zachovat zisky z vývozu malajského cínu přes Singapur, byli nuceni aktivně se zapojit do malajských záležitostí.

Lukrativní cínové doly v Kuala Lumpuru, Sungai Ujongu (Negeri Sembilan) a Larutu a Taipingu (Perak) spravovali pro malajské vládce čínští správci a dělníci. Čínské tajné spolky vedly války gangů o získání moci nad doly, což nakonec zcela zastavilo produkci cínu, a to zrovna v době, kdy dosahovala celosvětová poptávka svého maxima. V roce 1874 přemluvil guvernér Andrew Clarke malajské vládce Peraku a Selangoru, aby přijali za své poradce britské občany, a na oplátku poskytl těmto oblastem ochranu.

Vše však začalo dosti nešťastně. Nedlouho poté byl v Peraku zavražděn britský poradce James Birch, který usiloval o přímou britskou kontrolu nad oblastí. Jeho následníci se proto podíleli na vedení státu spolu s malajským panovníkem, náčelníky a čínskými kapitan . Úspěšnější Birchův nástupce v Peraku, Hugh Low (1877–89), dokázal přesvědčit panovníka k zavedení reforem, které zahrnovaly vybírání daní, zrušení otroctví a regulaci pozemků. Jednota země byla podpořena stavbou silničních a železničních sítí. Guvernér Frederick Weld (1880–87) rozšířil rezidenční systém do Negeri Sembilan a vzdorovitějšího Pahangu – zdejší sultán Wan Ahmad byl donucen otevřít cínové doly v Kuantanu britským prospektorům.

Radnice v George Townu

Bornejští „bílírádžové“