TOP 10 zajímavostí

La Rambla

Živé a zábavné místo ve dne i v noci (strana 23)

Fundació Joan Miró

Muzeum s výjimečnou kolekcí děl umělce Joana Miróa (strana 68)

Sagrada Família

Na Gaudího nedokončeném mistrovském díle stále pokračují stavební práce (strana 53)

Monestir de Pedralbes

Oáza klidu (strana 72)

Museu Picasso

Největší sbírka umělcova díla mimo Paříž (strana 44)

Palau Nacional

V této monumentální budově je zmapováno 1 000 let katalánského umění (strana 66)

Barri Gòtic

V centru této staré čtvrti stojí skvostná gotická katedrála (strana 31)

Palau de la Música Catalana

Nádherná exploze mozaik, kachlíků a plastik (strana 45)

Pobřeží

Písečné pláže slouží obyvatelům města jako velká hřiště (strana 67)

Casa Batlló

Jedna z fantastických modernistických budov, jimiž je město proslavené (strana 49)

Ideální den v Barceloně

9.00

La Rambla

Vyrazte opravdu brzy a vychutnejte si atmosféru třídy La Rambla v ranním světle. Zajděte na tržiště La Boqueria – nejbarevnější právě po ránu – na pořádnou katalánskou snídani; dejte si malé kalamáry a ztracená vejce v El Quim (viz str. 104) .

10.30

Barri Gòtic

Na druhé straně třídy La Rambla leží Barri Gòtic. Toulejte se jejími stinnými uličkami a dvorky s palmami. Prozkoumejte historii staré čtvrti v Městském historickém muzeu (MUHBA) nebo si zajděte na kávu do maličké kavárny Mesón del Café na ulici Llibreteria.

12.00

Kostel Santa Maria del Mar

Za třídou Via Laietana najdete čtvrť El Born. Nahlédněte do interiéru kostela Santa María del Mar nebo obdivujte jeho fasádu nad sklenkou šumivého vína cava na terase La Vinya del Senyor (viz str. 106) .

13.30

Oběd

Poznejte místní rytmus a dejte si menú del día , tříchodové menu za pozoruhodně nízkou cenu, v některém z místních barů, třeba v Rodrigu (viz str. 104) na ulici Argenteria nebo v okolí passeig del Born. Další možností je desetiminutová procházka do Barcelonety na paellu u moře v Can Majó (viz str. 108) .

17.30

Prozkoumejte čtvrť l’Eixample

Na nákupy do modernistického prostředí čtvrti l’Eixample se vydejte s celou rodinou. Komu se nechce chodit po obchodech, může navštívit některou z Gaudího budov, třeba La Pedrera nebo Casa Batlló, nebo se jen tak toulat a obdivovat bohatství dekorativních detailů (od vitrážových oken po keramiku) od Gaudího současníků.

15.30

Siesta

Pomalá procházka podél passeig Marítim k Vila Olímpica, s přestávkou na kávu v některém z nábřežních xiringuitos (plážových barů), je ideální na strávení oběda. Pak se svezte taxíkem zpátky a dejte si siestu nezbytnou k tomu, abyste vydrželi až do pozdních nočních hodin.

20.30

Nápoje a tapas

Dopřejte si oddech v některém z bezpočtu barů na elegantní třídě Rambla Catalunya nebo vyzkoušejte stejnojmenný koktejl v baru Dry Martini (Aribau 162) a pak vyrazte na tapas, dokonalou večeři od předního šéfkuchaře Carlese Abellana v Tapas 24 (viz str. 107) .

22.30

Noční flám

Den zakončete stylově o kousek dál v módním nočním klubu Bling Bling (carrer de Tuset 10), kde se schází barcelonská smetánka. Popřípadě zajeďte taxíkem do Mirablau v půli kopce Tibidabo a tancujte až do rána.

Úvod

Barcelona je sice až druhým největším španělským městem (za svým věčným rivalem Madridem), vládla však velké říši dlouho před zrozením Španělska. Kartáginci zde před dvěma tisíciletími zbudovali vojenskou základnu a nazvali ji Barcino.

Návštěvník se sice může několik dnů toulat po Barri Gòtic, plné středověkých uliček, z níž dýchá slavná historie města, Barcelona však představuje pravý opak strnulé minulosti. Je to dynamická, kreativní a moderní metropole.

Stromy na třídě La Rambla

Kdysi šedivá Barcelona s páchnoucím průmyslovým přístavem se zcela změnila. Byly vybudovány potřebné okružní silnice, obnoveny zchátralé čtvrti, objevily se nové parky a veřejná prostranství se sochařskými prvky. Letiště, železnice a metro prošly modernizací, vyrostly nové hotely, muzea a koncertní síně. Nejdůležitější změnu však představovalo „otočení města“ směrem k moři. S rušným přístavem, přístavem Port Olímpic a dalším rekreačním kotvištěm u Diagonal Mar, čistými plážemi a věhlasnými nábřežními čtvrtěmi katalánská metropole úspěšně spojila lákavá potěšení Středomoří s důmyslnou tvůrčí energií moderní Evropy. Dnes se pozornost budovatelů soustředí na dvě hlavní tepny vedoucí z východu na západ směrem k moři – avinguda Diagonal a avinguda Paral·lel. Cílem je vytvořit kompaktní spojení mezi těmito dvěma třídami, vzkvétajícím přístavem s terminály pro výletní plavby a komplexem Forum s výstavními a konferenčními prostory. Tento projekt pokračuje i navzdory nedávné hospodářské recesi a finanční krizi v eurozóně.

Katalánská kultura

Proměnu Barcelony v posledních desetiletích doprovázela také obroda katalánské kultury, španělskými vládci dlouho přehlížené a často neskrývaně potlačované. Nejcitelnější útlak přinesla frankistická diktatura, která trvala od občanské války v letech 193 6–1 939 až do smrti generála Franka v roce 1975. Zákon o autonomii z roku 1979 zaručil Katalánsku vysokou míru samosprávy. Bez ohledu na politickou situaci katalánská vláda energicky podporuje katalánské umění, literaturu i jazyk.

Sardanes

Město i celá provincie berou svou kulturu velmi vážně. Rituály jako třeba sardana , tradiční tanec předváděný v sobotu večer a neděli ráno před katedrálou a občas i v neděli večer na plaça Sant Jaume, se považují téměř za posvátné. Muži, ženy i děti se chytí za ruce a vytvoří kruh, v němž provádějí na pohled jednoduché, ale uspořádané kroky. Hudební skupina zvaná cobla , složená ze smyčců, žesťů a bubnu, hraje rytmické, melancholické melodie, přičemž se tvoří další a další kruhy, až je celé prostranství zaplněno tanečníky.

Znovu se také probudila hrdost Barceloňanů na jejich město. Jsou pyšní na svou architekturu i design. Největší zásluhu na tom má nejslavnější místní rodák Antoni Gaudí (185 2–1 926), jeden z tvůrců stylu modernisme , katalánské secese. Jeho budovy ohromují dodnes. Nejznámější je vznosná, dosud nedokončená katedrála Sagrada Família, v Barceloně se však nachází řada dalších jeho děl. Na přelomu 19. a 20. století si skupina modernistů, mimo jiné Lluís Domènech i Montaner a Josep Puig i Cadafalch, vymyslela ty nejfantasknější budovy, jaké jim jejich představivost – a bohatí mecenáši – dovolili. K pozdějším architektonickým hvězdám patřili či patří Oriol Bohigas, Enric Ruiz-Geli, Miralles a Tagliabue a mnoho zahraničních architektů, například Jean Nouvel, Norman Foster, Richard Rogers, Frank Gehry, Herzog a de Meuron; ti všichni ve městě vytvořili či vytváří nové význačné stavby.

Vyrazte na prohlídku

Rychlou prohlídku tohoto okouzlujícího středomořského města umožňuje Bus Turístic, na který můžete nasednout ( a vysednout z něj), kdekoli se vám zlíbí; nebo vyrazte pěšky, na kole, na lodi, skútru či v helikoptéře. Informace o aktuální nabídce zjistíte na adrese www.barcelonaturisme.com.

Design a pragmatismus

V Barceloně budovali svou kariéru někteří z nejvýznamnějších umělců 20. století – Katalánci Joan Miró a Salvador Dalí a také Pablo Picasso, jenž v katalánské metropoli strávil část svého života, než se vydal za slávou do Paříže (barcelonské Picassovo muzeum disponuje největší sbírkou jeho děl mimo Paříž). Jen málokteré město je tak fascinované designem jako Barcelona. Otevření každého supermoderního muzea, mostu či baru je veřejnou událostí, ve městě se nebývale daří designovým obchodům a avantgardní veřejné prostory jsou často financovány z veřejných prostředků.

Barcelona coby španělské průmyslové centrum bere velmi vážně práci i peníze. Na Katalánsko, zahrnující 15 % populace Španělska ( z toho 1,7 milionu v Barceloně samotné), připadá více než 20 % španělského HDP a třetina veškerého exportu. Katalánci mají pověst skrblíků – tato kritika je však nepřímým komplimentem jejich schopnosti peníze vydělat a spravovat.

Nezávislost Katalánska

O Katalánsku je od nepaměti známo, že se od zbytku Španělska liší. Tato autonomní oblast proslula svým zarputilým smyslem pro nezávislost a vlastní identitu. Býčí zápasy jsou zde zakázány a ani flamenco není pro tuto oblast příznačné. Katalánci se houževnatě drží svého jazyka a v minulosti ho bránili před opakovanými pokusy Kastilie – a Frankovy vlády – o likvidaci. A především věří, že Katalánsko není pouhá oblast, ale samostatný národ. Mnozí by Barcelonu rádi viděli jako hlavní město nezávislého státu s katalánštinou coby úředním jazykem a v roce 2017 si takové uspořádání odhlasovali v referendu. Většinu tvrdě pracujících Katalánců deprimuje, jak velká část bohatství Katalánska směřuje do Madridu.

Život v ulicích Barri Gótic

Veškeré politické úvahy však ustupují do pozadí, když zdánlivě celá Barcelona vyrazí do ulic těsně před obědem nebo časně večer. Bulvár La Rambla je plný místních i návštěvníků. Z barů na nárožích se valí proudy veselých zákazníků, kteří si právě pochutnali na tradičních tapas. Pouliční mimové pózují za pár drobných pro fotografy a starší lidé spokojeně posedávají na lavičkách a pozorují mumraj všude kolem.

Pěší výlety

Barcelonu, lemovanou mořem, řekou Besòs a ze dvou stran kopci, je ideální poznávat pěšky. Rozprostírá se na úbočích kopců svažujících se směrem k nábřeží. V blízkosti vody se nachází Barri Gòtic a ostatní části starého města tvořící labyrint uliček, obydlených více než tisíc let. V pilířích a zdech lze spatřit starobylé kameny římského města, základy původního osídlení jsou k vidění pod budovou městského muzea. Barcelona už dávno přerostla své původní hradby a její moderní části se rozprostírají všemi směry. Městské třídy jsou široké, osázené stromořadími a přerušované náměstími s bezpočtem kaváren. Čtvrť l’Eixample, s uliční sítí založenou v 19. století, zahrnuje význačné modernistické nájemní domy, módní butiky, galerie, restaurace a hotely.

Pohoda na pláži

V noci je Barcelona živá jako ve dne. Její obyvatelé začínají večer s tapas a několika drinky hned po práci, takže večeře přichází na řadu až pozdě večer. Kluby a sály s živou hudbou pořádně ožívají až kolem druhé ráno. Kterýkoli den v týdnu pulzuje La Rambla rušným životem. Je-li noční Barcelona na váš vkus příliš divoká, příjemným zakončením dne může být i večerní procházka: katedrála, kostely, paláce i další památky jsou stále osvětlené. Barri Gòtic se ponoří do ticha, které občas přeruší jen halas nočních hýřilů či rachocení skateboardů.

Stručná Historie

Barcelona se původně jmenovala Barcino po kartaginském vojevůdci Hamilkaru Barkasovi, jenž ve 3. století př. n. l. vybudoval na severovýchodním pobřeží Ibérie základnu. Tuto oblast již dříve osídlili Féničané a Řekové a Barkas se usadil v místě dřívějšího kelto-iberského osídlení zvaného Laie. Nejvýraznější stopy však v Barceloně zanechali Římané, kteří dobyli celou Ibérii. V roce 206 př. n. l. porazili Kartágince v bitvě u Ilipy a poté vládli Hispánii šest století; během této doby na celém poloostrově pevně zakořenily římské právo, jazyk i kultura. Římská citadela v Barceloně, obehnaná mohutnou hradbou, se nacházela na vyvýšeném místě, na němž nyní stojí katedrála, budova katalánské vlády a radnice. Od 1. stol. n. l. se po celém Katalánsku začaly šířit křesťanské komunity.

Hlavní město Vizigótů

Po vyplenění Říma v roce 476 se na území dnešního Španělska usadili Vizigóti. Barcelona byla jejich hlavním městem v letech 53 1–5 4, poté přenesli svou základnu do Toleda. Vizigótské království zaniklo roku 713 po invazi Maurů. Tito nájezdníci ze severní Afriky ovládli i Katalánsko. Když je v roce 801 porazili za Pyrenejemi Frankové, Mauři se stáhli na jih poloostrova, v Katalánsku si však neponechali žádný trvalý opěrný bod.

Katalánská povaha

Zatímco většinu Španělska ovládali Maurové, Katalánsko zůstávalo spojené s Evropou. To významně přispělo k utváření typického katalánského charakteru.

V roce 878 se lenní pán Guifré el Pelós (Wilfred Vlasatý) stal barcelonským hrabětem a založil dynastii, která tomuto území vládla téměř pět století. Vznikajícímu národu dal prapor tvořený čtyřmi červenými vodorovnými pruhy ve zlatém poli, který je nyní nejstarší dosud používanou vlajkou v Evropě. Když král Ludvík V. Francouzský odmítl přijít na pomoc proti maurským nájezdníkům, vládci barcelonského hrabství vyhlásili v roce 988 nezávislost. Katalánsko se brzy začalo rozšiřovat prostřednictvím sňatků i válečných tažení, zejména za vlády Ramóna BerengueraIII. (108 2–1 131).

Národ obchodníků

Úspěšní vládci obrátili svou pozornost k ovládnutí Středomoří. Jaume I. (121 3–7 6) upevnil vládu nad Baleárskými ostrovy a nárokoval si Valencii. V roce 1282 získala aragonská dynastie Sicílii. Aragonské království a Barcelonské hrabství se stalo základem knížectví Katalánie. Území zahrnovalo i Sardinii, Korsiku, Neapol a Roussillon v jižní Francii. Během následujícího století dosáhla Barcelona vrcholu své slávy.

Od konce 13. do 15. století probíhala v Barceloně mohutná výstavba, budovaly se gotické paláce a katedrála. Město se stalo střediskem výměny vědeckých znalostí a učenosti mezi arabským a západním světem. Vzkvétalo umění podporované třídou bankéřů a obchodníků, včetně významné židovské komunity.

Vznikaly politické instituce a v roce 1359 byl oficiálně ustanoven katalánský parlament Corts Catalanes, který se scházel nepravidelně již od 80. let 13. století. K řízení finančních a politických záležitostí byl založen sbor, z něhož se později stala vláda (Generalitat).

Kolumbovo bohatství

Kryštofa Kolumba po návratu z plavby do Ameriky v roce 1493 přijali král Ferdinand a královna Isabela v barcelonském Královském paláci. Navzdory tomuto gestu veškeré bohatství z Nového světa plynulo do Kastilie, mocenského centra Španělska, na úkor Barcelony.

Král Ferdinand a královna Isabela vítají Kryštofa Kolumba

Sjednocené Španělsko

Sňatek Ferdinanda Aragonského (pro Katalánce FerránII.) a Isabely Kastilské v roce 1469 vedl ke spojení obou korun a vytvoření jádra sjednoceného španělského státu. Pod katolickými vládci došlo k začlenění Katalánska do Kastilie. Vypuzení Židů ze Španělska nekompromisní katolickou inkvizicí silně postihlo zejména prosperující komunity v Barceloně a Gironě.

Během 16. století, španělského zlatého věku, politický vliv Katalánska a Barcelony dále upadal. Habsburský vnuk Ferdinanda a Isabely se v roce 1516 stal španělským králem Karlem I. Později získal korunu Svaté říše římské jako císař Karel V. Byl panovníkem se závazky po celé Evropě a na samotné Španělsko měl jen málo času.

Válka a hnutí odporu

V roce 1640, kdy Španělsko i Francie bojovaly ve třicetileté válce, vyhlásilo Katalánsko nezávislou republiku a spojenectví s Francií. Španělská vojska v roce 1651 oblehla a dobyla Barcelonu, po francouzské porážce byla v roce 1659 na základě pyrenejského míru katalánská území severně od Pyrenejí postoupena Francii, čímž vznikla hranice ve své současné podobě. Následující roky přinesly množství válek a sporů ohledně nástupnictví na trůn, v nichž se Barcelona vždy přidávala na stranu kohokoli, kdo zrovna stál proti Madridu.

Námořní slávu říše prezentuje Museu Marítim

Nejhorší období nadešlo při válce o dědictví španělské (170 1–1 4) mezi příznivci Filipa z Anjou, vnuka francouzského krále LudvíkaXIV., a příznivci habsburského nárokovatele, arcivévody Karla Rakouského. Karel se vylodil v Katalánsku, kde ho nadšeně vítali. Válku však vyhrál Filip, podporovaný Francií, a stal se prvním bourbonským vládcem, Filipem V. Po třináctiměsíčním obléhání dobyla královská armáda 11. září 1714 Barcelonu a vyplenila ji. Následovalo rozpuštění katalánské vlády (Generalitat) a zrušení městských privilegií. Pro dohled nad podrobeným obyvatelstvem byla vybudována pevnost Ciutadella a oficiální používání katalánštiny bylo zakázáno. Katalánsko slaví v tento den státní svátek zvaný Diada jako symbol ducha národního odporu.

Jakýkoli svár ve španělské vládě či konflikt se zahraničními mocnostmi sloužily katalánským separatistům jako záminka k povstání, přestože jejich revolty byly obvykle velmi brzy potlačeny. V letech 1808 až 1814 se Španělsko opět stalo bojištěm, kde proti sobě v takzvané poloostrovní válce stály britské síly a Napoleonova armáda. Napoleon zaútočil na katalánské posvátné místo – klášter na Montserratu – a zničil ho.

Duch evropského liberalismu dorazil do Španělska se zpožděním. Po mnoha zvratech, zahrnujících i období republiky, byla v roce 1873 ustavena konstituční monarchie s demokratickou ústavou. Krátce poté Barcelona konečně získala právo obchodovat s koloniemi v Novém světě.

Industrializace

Výstava na Montjuïcu

Občanská válka

Od 60. let 20. století

Historické milníky