Top 10 zajímavostí

Matterhorn Výzva pro horolezce z celého světa

Karneval v Basileji Velmi oblíbená třídenní kulturní akce pořádaná v době masopustu

Engadinské údolí Městečko Zernez je vstupní branou do národního parku

Lucern a okolní jezera V srdci kraje Viléma Tella

Hrad Chillon Starobylá pevnost Château de Chillon shlíží na Ženevské jezero

Bern Hlavní město země je v seznamu UNESCO jako jeden z kulturních pokladů světa

Zillis V místním kostele je možno spatřit nejstarší nástropní malbu v Evropě

Bernský Oberland Nádherný kanton plný hor, jezer a ledovců zapůsobí na každého návštěvníka

Ticino Údolí a jezera tohoto kantonu mají italský ráz

Ženevský vodotrysk Jet d’Eau Dominanta Ženevy dosahuje výšky 40patrové budovy

Ideální den v Curychu

9.00 Snídaně

Jděte ve stopách Lenina, Trockého, Jamese Joyce či Hermana Hesseho a dopřejte si snídani v curyšském secesním Café Odeon z roku 1911 (Limmatquai 2). Přednášel zde rovněž Albert Einstein.

10.00 Nákupní terapie

Prozkoumejte ulice a uličky pěší zóny v okolí třídy Rämistraße, kde se nacházejí ty nejzajímavější obchody a nákupní galerie ve městě. Najdete tady obrazy a tisky, starožitnosti, knihy, hračky, hudební nástroje, komiksy i módu.

11.00 Čas na kávu

Zamiřte přes řeku Limmat na zřejmě vůbec nejvýstavnější obchodní ulici města – Bahnhofstraße. Tady si v podniku Sprüngli (v č. 21) můžete dát kávu se zákuskem.

12.00 Plavba s obědem

Tramvají č. 2, 8, 9 nebo 11 se z náměstí Paradeplatz dostanete na Bürkliplatz – zde mohou držitelé karty ZürichCARD nastoupit na palubu lodi a podniknout plavbu po jezeře. Je možné vystoupit na kterémkoli přístavišti a vrátit se pozdější lodí.

14.30 Trocha kultury

Tramvají č. 11 se po nábřeží Bahnhofquai vydejte ke švýcarskému Národnímu muzeu, které vám přiblíží Švýcarsko a Švýcary od prehistorie až po současnou éru.

16.30 Indulge

Tramvají č. 13 se dostanete na Wafenplatzstraße, odkud je to kousek pěšky na Brandschenkestraße 150, kde se nachází (ve zdařile přestavěném pivovaru) jedna z nejnovějších atrakcí Curychu – lázně Thermalbad & Spa. Nabízí několik bazénů, saunu či hydromasáž a z velkého střešního bazénu se otevírá fantastický výhled na město a jeho okolí.

18.00 Aperitiv

Jeďte tramvají č. 13 zpět na Stockerstraße a tam přestupte na tramvaj č. 8 směr Römerhof – zubačka Dolderbahn vás potom odtud vyveze k terase budovy Dolder Grand Hotel. Zde si můžete při skleničce vychutnat západ slunce nad jezerem a Alpami.

19.30 Večeře

Vraťte se zubačkou Dolderbahn a tramvají č. 3 na náměstí Neumarkt, kde si můžete dopřát večeři pod širým nebem v podniku Restaurant Neumarkt. Na stinné zahrádce si určitě pochutnáte na jídlech švýcarské kuchyně, která zde připravují s velkou pečlivostí a vynalézavostí.

22.00 Na tahu městem

Tramvají č. 3 můžete popojet jednu zastávku k budově Kunsthaus a potom tramvají č. 8 na Stockerstraße ke stylovému klubu Jade (Brandschenkestraße 25).

Úvod

Švýcarsko, země kontrastů a velikého přírodního i kulturního bohatství, prochází v současnosti důležitými změnami. Na začátku 21. století zde vedle sebe figuruje minulost i budoucnost země, jsou v neustálé konfrontaci a vzájemně se doplňují; mnoho Švýcarů vnímá současnost jako poněkud horší časy, než byly ty před pár dekádami, a to zejména při pomyšlení na další sociálně-politické změny, které ještě nejspíše přijdou.

Jak se ten stát jmenuje?

Suisse, Schweiz, Svizzera, Svizra – země má několik oficiálních názvů v různých jazycích, takže by se ani všechny nevešly na poštovní známky nebo na mince. Proto se na nich používá latinský název Helvetia.

Žádná mapa nedokáže vystihnout zeměpisné reálie Švýcarska. Téměř dvě třetiny země pokrývají hory. Některé horské vrcholy přesahují nadmořskou výšku 4 500 m; mnohé z nich obklopují mýty – například Matterhorn (fr. Mont Cervin) anebo impozantní trojici hor Eiger, Mönch a Jungfrau. Na východě země, v kantonu Grisons (něm. Graubünden), se nacházejí krásné lyžařské svahy v okolí středisek Arosa, Davos a Svatý Mořic. Mezi jednotlivými alpskými hřebeny na jihovýchodě leží úrodné nížiny a zelené pohoří Jura vytváří oblouk mezi Ženevským a Bodamským jezerem – pod ním se pak rozkládá relativně úzký pás země, jenž má současně zemědělský i průmyslový charakter; v tomto pásu jsou soustředěna největší švýcarská města, v nichž žije většina z asi 8 milionů obyvatel.

Různorodost Švýcarska se netýká jen krajiny, ale také podnebí, jež je chladné alpinské v horských oblastech a téměř středomořské v nižších polohách nejjižnějšího kantonu Ticino, a dále kulturních tradic a jazyků. Asi pro 65 % obyvatelstva je mateřštinou nářečí Schwyzerdütsch, tedy místní dialekt němčiny, pro 20 % je rodným jazykem francouzština a pro necelých 10 % italština. Kromě němčiny, francouzštiny a italštiny je úředním jazykem také rétorománština, jíž se mluví v některých údolích kantonu Graubünden (asi 1 % obyvatel). Každá z těchto jazykových skupin má své vlastní tradice, literaturu a životní styl.

Vláda nejširších vrstev

Demokratický systém země se opírá o nejširší vrstvy občanů. Každý z 26 kantonů či tzv. polokantonů, které dohromady utvářejí Švýcarskou konfederaci, má značnou míru autonomie, stejně jako asi 3000 obcí. Pokud jde o návrhy nových zákonů či zrušení určitých sporných pravidel a ustanovení, značnou roli hrají různé občanské iniciativy a také institut referenda. Tyto postupy ovšem činí politický systém poněkud těžkopádný a zpomalují přijetí důležitých rozhodnutí.

Budova parlamentu v Bernu

Stejně jako si Švýcaři zvolili parlament reprezentující nejširší vrstvy, podobně je tomu i s armádou založenou na principu domobrany: všichni způsobilí muži ve věku 20 až 36 let jsou odvedeni a vykonávají vojenskou službu (většinou půl roku). Neutrální Švýcarsko je tak schopno reagovat na jakýkoli útok.

Výkonná moc je ve Švýcarsku svěřena do rukou sedmičlenného kabinetu voleného parlamentem, a to podle principu respektujícího rovnováhu sil mezi politickými stranami i jednotlivými regiony. Členové této „sedmičky“ se střídají ve funkci oficiální hlavy státu – prezidenta konfederace. Každý z nich vykonává prezidentský úřad pouze jeden rok, pro běžného občana je tedy někdy těžké vzpomenout si, kdo je zrovna ve funkci.

Skromnost charakteristická pro švýcarské politiky se do jisté míry přenáší na celou populaci. Švýcaři neradi poslouchají přehnanou chválu, ať už jde o jejich bohatství či pozici v Evropě. Na druhou stranu je třeba říci, že životní úroveň v zemi je vysoká, a to navzdory omezeným zdrojům surovin. Země netěží uhlí ani ropu, a tak pokud jde o energii, museli Švýcaři spoutat divoké vody stékající z úbočí velehor. Většina surovin se dováží a mění se tady ve zboží, které je pak exportováno do světa.

Města a venkov

Většina státu je obydlena německy hovořícím obyvatelstvem. Centrem německé jazykové oblasti a současně také hospodářskou a finanční metropolí země je Curych. Ve světě mezinárodních financí mají tzv. „curyšští gnómové“ pověst osob, které svým soudem ovlivňují skutečně obrovské obchody či transakce. Turistům pak město nabízí elegantní butiky, muzea, hudbu a další možnosti vyžití. Ženeva (největší město francouzské jazykové oblasti) má velice kosmopolitní atmosféru, a to jak díky poloze u francouzských hranic, tak díky tomu, že je sídlem desítek mezinárodních firem a organizací. Oficiálním hlavním městem státu je Bern, jenž je poněkud provinčním a skromným městem, ležícím zhruba na půl cesty od obou výše jmenovaných jazykových i ekonomických rivalů. Nenajdete v něm žádné velké monumenty či majestátní bulváry, Bern je na takovou pompéznost až příliš „švýcarský“. Nicméně je to jedno z nejpříjemnějších a nejsympatičtějších hlavních měst v Evropě.

Kosmopolitní nákupní ulice Ženevy

Každé švýcarské město má svoji atmosféru, historii, jazyk a tradice. I menší města mají po kulturní stránce co nabídnout. Během půl dne se vlakem dostanete od zastřešených mostů města Lucern do pomerančových sadů v Luganu v srdci italského jazykového regionu; pozoruhodná změna jazyka, kulturního prostředí i podnebí je tak velká jako hřebeny Alp, které uvedené regiony oddělují. Stojí za to se zastavit i v mnoha malých vesnicích: místní řemesla, architektura (některá městečka se mohou pochlubit pozoruhodnými středověkými domy) anebo kroje jsou opravdu velmi zajímavé, stejně jako okolní krajina.

Pokud jste do země nepřijeli pouze kvůli návštěvě muzeí a starobylých kostelů, pak pravděpodobně strávíte hodně času venku na čerstvém horském vzduchu. Máte-li na to fyzickou kondici, udělejte si mezi alpskými vrcholy výlet na horském kole nebo pěšky či zkuste zdolat nějakou via ferratu (zajištěnou cestu) na strmém skalním srázu. Možností aktivního odpočinku je nepřeberně: lyžování, windsurfing, tenis, golf, plavání, jachting, paragliding, vodní lyžování či rybaření. Anebo se jen tak vydejte na procházku přírodou po stezkách a chodníčcích značených žlutými šipkami.

A co teprve nakupování! Výlohy jsou přeplněné luxusním zbožím – hodinkami, šperky i módou. Nechcete-li utrácet, pokochejte se alespoň výlohami a projděte se mezi stánky na některém tržišti pod širým nebem. Trhy se konají jednou nebo dvakrát týdně prakticky v každém městě i městečku, najdete na nich ovoce, zeleninu a květiny, ale také domácí chleba nebo různé řemeslné výrobky.

Ve Švýcarsku se všude velmi dobře najíte. Velký počet vynikajících restaurací nabízí zejména Ženeva a její okolí. Velmi oblíbeným pokrmem je sýr v nejrůznějších podobách, třeba jako raclette nebo fondue. Některé regiony (například kantony Valais, Neuchâtel či Ticino) jsou známy také vinařskou tradicí. Můžete se posadit do prvního podniku, na nějž narazíte, a ochutnat místní vína. Není kam spěchat, i místní dokáží v příjemných hospůdkách či bistrech strávit dlouhý čas při upíjení svého deci (decilitru) nebo demi (půl litru) bílého vína, přičemž relaxují a pročítají si v klidu denní tisk.

Horolezci ve Svatém Mořici

Stručná historie

Tisíce let před Vilémem Tellem bylo Švýcarsko pokryto ledovci. První obyvatelé těchto oblastí žili v jeskyních a živobytí si opatřovali lovem a sběrem. Po ústupu ledovců asi před 5000 lety se lidé začali usazovat na březích jezer a řek, začali se věnovat zemědělství a stavět první vesnice.

Interiér kaple Viléma Tella

Během doby železné (kolem roku 400 př. n. l.) se na území dnešního Švýcarska objevil keltský kmen Helvétů, po nichž získala země svůj původní latinský název. Okolo roku 60 př. n. l. se tento kmen pod vedením vládce Orgetorixe rozhodl přesídlit dále na jihozápad – Helvétové vypálili svá opida a své vesnice a vydali se na pochod (v té době jich bylo asi 370 000). Římské legie Julia Caesara je však zastavily u opida Bibracte, kde v roce 58 př. n. l. porazily keltské vojsko, přeživší Helvéty přinutily k návratu, aby nakonec jejich území kolonizovaly. Římané zde zřídili mezi městy Lausanne a Bern své administrativní centrum Aventicum (dnešní městečko Avenches).

Římané budovali cesty a přinesli do oblasti i další své technické vymoženosti, jakož i svou kulturu a později také křesťanství. Na sklonku Římské říše ovládl východ země bojovný germánský kmen Alemanů, zatímco západ se ocitl pod kontrolou Burgunďanů. Řeka Sarine, která oddělovala jejich území, zůstala do dnešních dnů jazykovou a kulturní hranicí mezi německou jazykovou oblastí a frankofonním Švýcarskem.

Dobrodružství Viléma Tella

V zemi bez krále jsou to obyčejní lidé, kdo tvoří dějiny. Ať už je Vilém Tell smyšlenou postavou, či to byla skutečně žijící osoba, bezpochyby zůstane navždy švýcarským národním hrdinou.

Na počátku 14. století se tento prostý sedlák dokázal postavit proti tyranskému místodržícímu. Při své cestě přes Altdorf odmítl pozdravit představitele habsburské moci správce Gesslera, ten za to Viléma Tella odsoudil k neobvyklému trestu – měl sestřelit šípem jablko z hlavy svého malého syna.

Vilém Tell uspěl hned napoprvé, a když byl dotázán, nač si z toulce vytáhl dva šípy, vysvětlil, že ten druhý byl určen pro Gesslera v případě, kdyby jablko minul. Rozezlený správce Gessler rozkázal, aby Tella vsadili do vězení. Když jej převáželi na loďce do hradní hladomorny, nad jezerem Vierwaldstättersee se rozpoutala bouře. Tell byl na loďce v té chvíli jedinou osobou, která byla schopna ji zachránit před převrácením. Uvolnili mu tedy pouta a on loďku dopravil do bezpečí na místo, jemuž se dnes říká Tellsplatte, odkud se mu podařilo uprchnout. Později si Tell na neoblíbeného tyrana počíhal poblíž Küssnachtu a zabil jej.

Dnes se na počest tohoto lidového hrdiny hraje vždy v létě divadelní hra Friedricha Schillera Vilém Tell ve vyprodaných amfiteátrech v Interlakenu a v Altdorfu.

Středověk

Burgunďany a Alemany následovali Frankové, jeden z nejmocnějších germánských národů té doby. Za vlády Karla Velikého (768–814) se celé území dnešního Švýcarska stalo součástí Svaté říše římské. Z této doby pochází celá řada klášterů, které se tehdy staly významnými středisky kultury a vzdělanosti.

Po pádu dynastie Karlovců v roce 911 nastalo dlouhé období nejistoty a politických intrik, dominovaly mu hlavně mocné rody Zähringenů a Habsburků. V polovině 13. století vykrystalizovali dva mocní soupeři: Savojsko a habsburská dynastie. Obyvatelé středního Švýcarska se postavili dalšímu růstu habsburského vlivu a utvořili pakt spojující tři společenství (Uri, Schwyz a Unterwalden – pozdější kantony), tzv. Waldstätten. Tato smlouva o obranné alianci, podepsaná na začátku srpna 1291, je považována za vznik Švýcarské konfederace; každoročně ji připomíná švýcarský státní svátek, slavený 1. srpna. Z této doby pochází i legenda o Vilému Tellovi.

V roce 1315 pak aliance nabyla silnějšího významu, a to díky vítězné bitvě proti habsburským vojskům u Morgartenu. Obyvatelé kantonu Schwyz bojovali v této bitvě tak statečně a neohroženě, že se celé konfederaci kantonů začalo říkat „Švýcary“. Během 14. století se pak konfederace rozšířila na celkem osm kantonů (přistoupily k ní kantony Lucern, Curych, Glarus, Zug a Bern).

Odvaha a schopnosti švýcarských vojáků v dalších vítězných bitvách proti Habsburkům u Sempachu (1386) a Näfelsu (1388) dále posilovaly pověst švýcarské armády. Její prestiž ještě vzrostla v tzv. burgundských válkách (bitvy u Grandsonu a Murtenu v roce 1476, u Nancy 1477).

Karta se obrací

Bitva u Marignana v roce 1515 znamenala první vážnější porážku švýcarské armády – padlo v ní tehdy více než 12 000 jejích vojáků. Konfederace si však uchovala ve vojenské oblasti svou reputaci, proto její vojáci odcházeli sloužit coby žoldnéři do cizích armád. Už jenom pohled na urostlé švýcarské halapartníky naháněl protivníkům strach – a jejich potomci slouží dodnes v renesančních uniformách v papežské gardě ve Vatikánu. V roce 1516 pak konfederace, která čítala v té době již 13 kantonů (připojily se kantony Fribourg, Solothurn, Basilej, Schaffhausen a Appenzell), podepsala mírovou smlouvu s Francií. Na jejím základě si Švýcarsko podrželo své nové územní zisky (jako například kanton Ticino), Francie získala zase právo povolat kdykoli v případě potřeby do zbraně švýcarské žoldnéře.

Náboženské napětí

Narůstající napětí v 16. století ještě více zhoršila reformace. V roce 1522, pět let poté, co Martin Luther přibil svých 95 tezí na vrata kostela ve Wittenbergu v Německu, se papežské autoritě vzepřel rovněž kněz Ulrich Zwingli (původem z kantonu Glarus), který se stal kazatelem v hlavním chrámu v Curychu. V následujících letech pak kantony Zurich, Bern, Basilej a Schaffhausen podpořily reformační proces, zatímco v kantonech Uri, Schwyz, Unterwald, Lucerne, Zug, Solothurn a Fribourg zůstala pevně zakořeněna katolická víra. Konfederace se pod náporem náboženských různic začala rozpadat (občanská válka v Kappelu v roce 1531), až byl nakonec nalezen kompromis.

Ulrich Zwingli

Prostřednictvím francouzského reformátora Guillauma Farela podpořil Bern šíření protestantských myšlenek i do Neuchâtelu a Ženevy a dále tam upevnil svůj mocenský vliv. Ženeva ohrožovaná savojským vévodou povolala na svou ochranu vojsko z Bernu. Po vyhnání Savojských obsadil Bern kanton Vaud, v němž ustanovil rovněž novou víru. Ženeva zatím odolávala, ale v roce 1541 jiný francouzský reformátor Jean Calvin (Jan Kalvín) v tomto městě zavedl protestantskou teokracii, z Ženevy se tak stal jakýsi „protestantský Řím“.

Jean Calvin

Švýcarská konfederace bez centralizované moci, a navíc zmítaná náboženskými rozpory, nebyla schopna nějaké konzistentní zahraniční politiky. Od bitvy u Marignana se vlastně nezúčastnila žádného ozbrojeného konfliktu (nepočítáme-li nájemné žoldnéře v cizích službách). Konfederace nakonec přistoupila k vyhlášení neutrality, přesněji řečeno „ozbrojené neutrality“, která se zrodila po narušení helvétského území během třicetileté války (1618–48). Od roku 1647 ve společné armádě sloužili vedle sebe katolíci a protestanti a dohlíželi na neutralitu Švýcarska. Od podepsání vestfálského míru (1648) byla potom Švýcarská konfederace uznávána jako suverénní nezávislý stát. Nejdůležitější úlohu při tom sehrál kanton Bern.

Po roce 1685 země poskytla azyl mnoha francouzským protestantům, kteří uprchli z Francie po vydání tzv. ediktu nantského. Náboženské konflikty však propukaly během 17. a na počátku 18. století i ve Švýcarsku samotném. Například v roce 1656 (kdy vítězství slavili katolíci) anebo v roce 1712 (kdy pro změnu zvítězili protestanti); konec tomu učinila až mírová smlouva podepsaná ve městě Aarau (1712), kterou byla obě tato náboženství zrovnoprávněna. Ve stejné době pak zemí otřásly rovněž sociální nepokoje, protože politická práva i zisky z bankovnictví a z obchodu (s bavlnou, hedvábím, vlnou či hodinářským zbožím) zůstávaly nadále v rukou pouze úzké privilegované vrstvy.

Není proto divu, že ohlasy Francouzské revoluce (1789) našly ve Švýcarsku mnoho příznivců. Po obsazení značné části území konfederace požadovaly některé kantony (zejména Basilej, Vaud, Valais a Ženeva), aby revoluční francouzská armáda ustanovila v zemi novou Helvétskou republiku, jejíž umělá a centralizovaná struktura by ale byla pro většinu Švýcarů nepřijatelná.

Napoleon Bonaparte učinil této anarchii přítrž tím, že pro Švýcarsko vydal novou ústavu (1803), jež byla inspirována někdejší smlouvou středověkých kantonů konfederace; navíc připojil ke 13 existujícím kantonům šest nových. Naverboval však také nové odvedence do svého vojska; při návratu Napoleonovy armády z tažení do Ruska zahynulo na 8000 mladých Švýcarů.

Neutrální, ale obezřetná země

Vídeňský kongres v roce 1815 potvrdil nezávislost a neutralitu Švýcarska. Ke konfederaci se připojily tři nové kantony (Valais a Ženeva, které byly okupovány Francouzi od roku 1798 do roku 1813, a také Neuchâtel, jenž zůstal pod obdobnou kontrolou Pruska do roku 1815, formálně dokonce až do roku 1857), což dalo hranicím státu dnešní obrysy. Později se však znovu rozhořely nábožensky motivované spory mezi katolíky a protestanty. V roce 1847 se od konfederace odtrhly katolické kantony (vytvořily tzv. spolek Sonderbund); naštěstí tažení vedené generálem Dufourem přivodilo po třech týdnech bojů rozpuštění tohoto spolku a umožnilo znovunastolení míru. Politickou stabilitu a národní jednotu potom upevnila v roce 1848 nová ústava, která zavedla v zemi skutečnou demokracii, v níž byla moc rovnoměrně rozdělena mezi komunální, kantonální a federální instituce. Upravená ústava z roku 1874 pak platí dodnes a opírá se o tytéž principy jako tehdy.

Kreslený vtip z 19. století týkající se proporčního zastoupení

Mezinárodně začalo být Švýcarsko uznáváno od roku 1863, kdy Henri Dunant založil v Ženevě organizaci Červený kříž. Od té doby země poskytla azyl mnoha významným emigrantům, od Lenina až po Solženicyna.

Ženeva se roku 1920 stala též sídlem Společnosti národů a ještě později evropským sídlem OSN. Paradoxně až do roku 2002 zůstávalo Švýcarsko, z obav o ohrožení své neutrality, mimo strukturu OSN.

Tato neutralita byla prověřena také v obou světových válkách. Ta první sice ušetřila Švýcarsko těžkých bojů, přivodila však zemi hospodářskou stagnaci. Pokud jde o 2. světovou válku, celých 50 let po ní tvrdila oficiální linie, že Švýcarsko nebylo do válečné vřavy zataženo díky své armádě a též díky vůli svého lidu. V posledních letech však zejména američtí investigativní žurnalisté vypátrali existenci tzv. židovských fondů, které nacisté zkonfiskovali během války a uložili je na účtech u švýcarských bank. Po těchto objevech jsou Švýcaři nuceni poněkud přehodnotit svoji historii.

Dnes se zdá být již zcela evidentní, že tato malá země (přes veškerou prokázanou odvahu své armády a obyvatelstva) by nezůstala ušetřena hrůz 2. světové války, pokud by její vedení nebylo ochotno přistoupit na kompromisy s nacistickým režimem. Švýcarsko bylo obklopeno mocnostmi Osy a bylo nuceno udržovat s těmito zeměmi komerční vztahy. Tehdejší političtí lídři měli na vybranou mezi zachováním země jako takové a morálně bezúhonnou neutralitou. Dnes se možná na celý problém dokážeme podívat více realisticky: slabosti i silné stránky tady existovaly vedle sebe, tak jako všude jinde na světě.

Koncept neutrality a přímé demokracie zůstává i dnes středobodem zájmů Švýcarů; nejen kvůli důvodům historickým, ale i ekonomickým a politickým. Více než 50 let po válce se však Švýcaři rozhodli v roce 2002 většinově hlasovat pro vstup země do OSN. Určitý izolacionismus však zůstává nadále rysem švýcarské politiky – pouhý rok předtím, než občané země hlasovali pro vstup do OSN, hlasovali proti připojení země k EU, a dali tak přednost pouhému pozorování této organizace zvenčí.

Socha Spravedlnosti na stejnojmenné fontáně v Bernu

Historické milníky

58 př. n. l.

Helvétové se snaží proniknout do Galie, jsou ale zatlačeni zpět vojsky Julia Caesara; Řím kolonizuje švýcarské území.

260

První nájezdy Alemanů.

6. století

Příchod Franků.

9. století

Švýcarské území začleněno do Svaté říše římské.

13. století

Roste obchodní význam „alpského koridoru“.

1315

Aliance tzv. Waldstätten poráží habsburská vojska u Morgartenu; začátek slavné vojenské éry Švýcarské konfederace.

1525

Počátek reformace ve Švýcarsku.

1536

Konfederace se rozšiřuje i do frankofonních regionů.

1685

Vydán edikt nantský; mnoho hugenotů míří do exilu.

1798

Francie zavádí ve Švýcarsku systém republiky.

1803

Návrat k federalismu; ke Švýcarské konfederaci přistupuje šest nových kantonů.

1815

Vídeňský kongres posvěcuje nezávislost a neutralitu Švýcarska.

1847

Občanská válka (proti sobě stojí protestantská konfederace a katolický spolek Sonderbund).

1863

V Ženevě je založen Červený kříž.

1914–18

V 1. světové válce si Švýcarsko zachovává neutralitu.

1937

Odbory se zříkají práva na stávku.

1939–45

Švýcarsko zůstává neutrální i během 2. světové války.

1971

Švýcarské ženy získávají volební právo i ve federálních volbách.

1979

Frankofonní část kantonu Jura se osamostatňuje: vznik v pořadí 23. kantonu.

1992

V referendu je odmítnuto připojení země k EHS, schváleno je však členství v Mezinárodním měnovém fondu a ve Světové bance.

2001

Švýcarští voliči hlasují proti vstupu do EU.

2002

Švýcarsko se stává členem OSN.

2005

Švýcarští voliči schvalují schengenskou dohodu.

2011

Vyhlášení plánu postupného odstavení jaderných elektráren.

2016

Otevření 57 km dlouhého Gotthardského tunelu (nejdelšího železničního tunelu na světě), který spojuje pod alpským masivem kantony Graubünden, Ticino a Uri.

Table of Contents

Top 10 zajímavostí

Ideální den v Curychu

Úvod

Vláda nejširších vrstev

Města a venkov

Stručná historie

Středověk

Karta se obrací

Náboženské napětí

Neutrální, ale obezřetná země

Historické milníky

Zajímavosti

Dobrodružství Viléma Tella