TOP 10 ZAJÍMAVOSTí

Edinburgh

Hlavní město Skotska má řadu lákadel: hrad, palác, parlament, mezinárodní festivaly, prvotřídní kuchyni... (strana 25)

Glen Coe

Údolí s fantastickou přírodní scenerií láká zejména k pěším túrám (strana 73)

Culzean Castle

Velkolepý hrad ze 16. století usazený na útesu (strana 46)

Burrell Collection

Mimořádný umělecký poklad Glasgow (strana 51)

Loch Lomond

Největší britské sladkovodní jezero podněcovalo představivost mnoha skladatelů a spisovatelů, včetně sira Waltera Scotta (strana 56)

Burnsova země

Stezka národního básníka Roberta Burnse z Alloway do Dumfries (strana 42)

Inverewe Garden

Botanická zahrada s výhledem na Loch Ewe a s mnoha druhy subtropické flóry a fauny (strana 74)

Urquhart Castle

Romantická zřícenina u jezera Loch Ness na místě dávné piktské pevnosti (strana 69)

St Andrews

Kolébka golfu a sídlo nejstarší univerzity ve Skotsku na pobřeží v regionu Fife (strana 59)

Skye

Ostrov se strhující atmosférou a množstvím pozoruhodných skalních útvarů (strana 79)

Ideální DEN v Edinburghu

9.00

Snídaně

Ideálním místem k zahájení dne plného kultury je Scottish Café ve Skotské národní galerii na Princes Street. Než si prohlédnete galerii, dopřejte si tradiční snídani.

10.00

Edinburgh Castle

Vyrazte okolo pahorku Mound přes Princes Street Gardens směrem k Old Townu (Starému Městu) a vyjděte po schodech k hradu. Vyplatí se přijít brzy a vyhnout se davům. Skvělý výhled na New Town (Nové Město).

11.30

Castle Hill

Sejděte Castle Hill okolo atrakcí, jako jsou Scotch Whisky Experience, Camera Obscura a Gladstone’s Land. Cesta vás provede řadou malebných uliček a ukáže pěkná zákoutí.

12.30

Nakupování

Vydejte se na Victoria Street, nedaleko mostu George V., kde najdete specializované obchody, a pak na oběd na Grassmarket. Vraťte se a pokračujte po High Street, které dominuje katedrála sv. Jiljí.

14.00

Královská míle

Pokračujte po Královské míli s pozoruhodnými památkami (Muzeum dětství, John Knox House, Muzeum Edinburghu či Canongate Tolbooth). Téměř na konci ulice spatříte budovu Skotského parlamentu a na úpatí Královské míle palác Holyroodhouse.

15.00

Holyroodhouse

Udělejte si čas na prohlídku sbírky královských artefaktů (pokud zde zrovna nepobývá královská rodina); v případě příznivého počasí se vypravte do rozlehlého parku za palácem.

16.00

Svačina

Vydejte se zpět po Královské míli. Kousek za budovou Skotského parlamentu je Clarinda’s Tearoom, skvělé místo pro zastávku na čaj a domácí zákusky.

19.30

Večeře

Po krátkém odpočinku zamiřte do New Townu – v okolí George Street je bezpočet dobrých restaurací. Dáváte-li přednost italské kuchyni, vyzkoušejte podniky Gusto nebo Contini. Pro speciální příležitost zavítejte do restaurace Number One s michelinskou hvězdou.

21.30

Do města

Nejlepším místem k zakončení dne je bar nebo noční klub. Zajděte na koktejl do Copper Blossom na George Street a pak se přesuňte do trendového baru Lulu pod hotelem Tigerlilly nebo si dejte Foxtrot Fizz či Red Rum v podniku Bramble na nedaleké Queen Street.

Úvod

Skotsko je země nasycená romantickou tradicí. Typický oděv, národní nápoj, kvílení dud a bouřlivá historie – to je charakteristický obraz země známý lidem po celém světě. Přestože je území Skotska poměrně malé, vyniká mimořádně rozmanitou krajinou: hluboká zelená údolí zařezávající se do rozeklaných hor, mohutné hrady zrcadlící se v temných jezerech obklopených rašeliništi, slatiny zaplavené nachovým vřesem či žlutým janovcem a hlodášem, zelená pole a kopce se stády ovcí a nepravidelné pobřeží neustále bičované vodami Atlantiku s hrozivými útesy i táhlými písečnými plážemi.

Skotská vysočina a ostrovy vynikají působivou přírodní krásou a patří k několika málo oblastem v Evropě se zbytky divočiny. Na dosah z velkých měst Edinburghu, Glasgow a Aberdeenu se rozpínají rozsáhlé plochy nedotčené krajiny. Návštěvníci zde mohou spatřit jelena lesního opouštějícího svůj úkryt, orla skalního, či dokonce orlovce říčního. Nádherní lososi a pstruzi v říčkách lákají rybáře a na kamenitém pobřeží polehávají tuleni. Můžete se toulat celý den, aniž byste potkali dalšího člověka.

Skotsko je také zemí zátok a jezer (zvaných „loch“, nikoli „lake“, s výjimkou Lake of Menteith), sladkovodních i napájených mořem. Zvlněné kopce a klidné řeky na jihu a úrodná zemědělská půda v regionech Fife a Royal Deeside tvoří vlídnější a neméně lákavou krajinu.

Kulturní mozaika Skotska je stejně rozmanitá jako jeho krajina. Edinburgh, intelektuálně a architektonicky podnětné hlavní město, hostí každé léto uznávaný mezinárodní festival hudby a umění, Glasgow je pak bývalým „evropským hlavním městem kultury“. Obě města nabízejí vynikající muzea, Burrellova sbírka v Glasgow patří mezi nejlepší evropské umělecké kolekce. Po celé zemi se každoročně konají divadelní festivaly, koncerty nejrůznějších žánrů, shromáždění na Skotské vysočině, folklorní představení a výstavy tradičních řemesel. Navštívit lze až 150 hradů, panská sídla, starobylá opatství i zajímavá archeologická naleziště. Díky teplému Golfskému proudu se na pobřeží daří subtropické flóře.

Geografie a podnebí

Skotsko pokrývá severní třetinu Spojeného království, má rozlohu 30 000 km2 a přes 5 milionů obyvatel, tvořících desetinu celkové populace Velké Británie. Jeho území zahrnuje 790 ostrovů, z toho 130 obydlených. Některé patří k oblíbeným turistickým destinacím, snadno přístupným trajektem nebo letecky.

Jeleni na Skotské vysočině

Co se říká o počasí ve Skotsku, naštěstí neplatí beze zbytku. Od května do října přerušují vytrvalý déšť, hustou mlhu a silný vítr (díky nimž jsou Skotové tak otužilí) teplé a sluncem prozářené chvíle, někdy dokonce i celé dny. Návštěvníci památek a fotografové oceňují úžasnou viditelnost za jasných dnů. Jedinou slabinu oblasti jezer a pobřeží představují otravné bodavé mušky, kterým za letních večerů nelze uniknout. Skotská vysočina se zásluhou chladných zim s bohatou sněhovou nadílkou stala pravým lyžařským rájem celé Velké Británie. Míří sem milovníci jak sjezdového, tak i bežeckého lyžování. Ty nejlepší sjezdovky se nacházejí především v Glen Coe.

Kilty a tartany

Zářivě barevné tartanové kilty se na Skotské vysočině nosí již od středověku, většina těch současných však pochází až z 1. poloviny 19. století, kdy britská královská rodina „přivedla Skotskou vysočinu do módy“. Denní horalský oděv sestává z kiltu po kolena, padnoucí vesty a tvídového saka, pletených podkolenek (s malým nožem zvaným sgian dubh zastrčeným v pravé podkolence) a podvazků. V pase pod břichem je zavěšena kožešinová taštička (sporran) a přes rameno se někdy přehodí pléd (jakási tartanová přikrývka).

Po bitvě u Cullodenu v roce 1746 byl zrušen klanový systém a horalský oděv zakázán. Kilt přežil jen díky jednotkám horalů povolaným na pomoc proti Napoleonovi, jimž bylo jeho nošení povoleno. Autentické tartany jsou většinou registrované vzory, přičemž každý klan má svůj vlastní. Dělení klanů na menší celky vedlo k vytvoření mnoha variant kostkovaných vzorů, jichž se dnes vyskytuje okolo 2 500. Více se lze dozvědět při návštěvě Old Town Weaving Company v Edinburghu na 555 Castlehill (otevřeno denně).

Politika a identita

Přestože je Skotsko už po tři staletí ústavně spojené s Anglií, hrdě si uchovává svou národní identitu. Tiskne vlastní bankovky ( v oběhu jsou však i ty britské), má nezávislý vzdělávací a soudní systém, vlastní církev i parlament. V západní části Skotské vysočiny a na ostrovech se stále mluví gaelštinou. Tento duch nezávislosti zesílil se vzestupem Skotské národní strany, jež v roce 2014 iniciovala referendum o nezávislosti a v parlamentních volbách v roce 2015 porazila ostatní politické strany ve Skotsku. Navzdory tomuto vzedmutí nacionalismu zůstává země v otázce odtržení od Spojeného království rozdělená, řada obyvatel si stále přeje zůstat součástí tohoto silného celku. Skotská národní strana usiluje o další referendum o nezávislosti v reakci na rozhodnutí Británie opustit EU.

Glen Coe

Pevná vůle

V průběhu staletí se pracovití Skotové prosadili všude po světě: jako osadníci na Divokém západě, cestovatelé v Africe, průzkumníci v Austrálii. Intelektuální přispění Skotů v oblasti světové vědy, lékařství a průmyslu je bezesporu ohromující. A nejvíce Skoty spojuje láska k jejich zemi a silný smysl pro komunitu a národní identitu.

Po celém Skotsku často uslyšíte a uvidíte výzvu „Haste ye back“ („Brzy se vraťte“). A právě po tom zatoužíte, až poznáte mimořádnou krásu a rozmanitost této nádherné země.

Stručná historie

Původními obyvateli Skotska byli zřejmě keltiberští osadníci, kteří přišli ze Středomoří; zanechali nám důkazy o své přítomnosti v podobě kamenných mohyl a kamenů stojících po celé zemi. Archeologové před pár lety objevili západně od Aberdeenu pozůstatky velké roubené budovy přibližně o tisíc let starší než Stonehenge.

Když do Skotska vpadly roku 84 n. l. římské legie, severní oblasti obývali Piktové, přezdívaní „pomalovaní lidé“. Římané sice Pikty porazili, celou Kaledonii (jak toto území nazývali) však udržet nedokázali. Stáhli se proto za Hadriánův val nedaleko současné anglicko-skotské hranice. Piktové po sobě zanechali jen málo kulturních a jazykových památek.

Křesťanství a norská invaze

Skotové, gaelsky hovořící kmen z Irska, založili v regionu Argyll nestabilní království zvané Dal Riata (Dalriada). Koncem 4.století odcestoval Skot sv. Ninian do Říma, odkud přivezl křesťanství. Jeho souputník sv. Mungo založil kostel, z něhož později vznikla katedrála v Glasgow. Křesťanství však zůstávalo poměrně izolované až do příchodu irského misionáře sv.Kolumbána roku 563. Ten více než 30 let šířil z odlehlého ostrůvku Iona křesťanskou víru, jež se stala základem sjednocení Skotska. Iona dodnes patří k nejuctívanějším místům zdejšího křesťanství.

Koncem 8. století zaplavili Evropu Vikingové, kteří se usadili na Shetlandách, Orknejích a v severní části skotské pevniny. Po několik století pak ovládali Vnější Hebridy, Orkneje a Shetlandy.

Sjednocení a feudalismus na jihu

Pod vlivem křesťanství sjednotil náčelník Kenneth MacAlpin (podle legendy první skotský král Kenneth I.) v roce 843 Skoty a Pikty. Malcolm II. pak roku 1018 porazil northumbrijské síly v bitvě u Carhamu a rozšířil své panství k současné jižní hranici Skotska. Smrt Malcolmova vnuka DuncanaII. při tažení do panství Macbethů v Moray se stala inspirací Shakespearovy skotské tragédie.

Malcolm III. (Malcolm Canmore) změnil chod skotských dějin, když se roku 1069 oženil s anglickou princeznou. Zbožná Margharet (později svatořečená Markéta Skotská) přinesla do Skotska silný anglický vliv a prosazovala radikální změnu – nahrazení původní kultury s gaelštinou a keltskou církví anglickou kulturou a úřady a římskou církví.

Kaple sv. Margarety, Edinburgh

V tomto snažení pokračoval její syn David I. (vládl 1124–53). Zahájil rozsáhlý stavební program, založil velká opatství Melrose a Jedburgh. Přinesl do Skotska normanský vliv a do regionu Lowlands pozval francouzskou šlechtu, která zde zaváděla feudální systém vlastnictví půdy založený na anglo-normanském modelu. Tento systém se mu však nepodařilo prosadit na severu, kde byly základem sociální struktury příbuzenské vztahy a půdu měli v držení klanoví náčelníci, a to nikoli pro sebe, nýbrž pro svůj lid.

Formování Skotska

Smrt krále Alexandra III. (1249–86) v důsledku jezdecké nehody vedla ke krizi v následnictví a dlouhému krvavému boji o skotskou nezávislost. Jako arbitr mezi uchazeči o skotský trůn byl pozván anglický král Eduard I., jenž ale využil příležitosti a dosadil Johna Balliola jako svého vazalského krále Skotů. Balliol však roku 1295 odmítl věrnost Eduardovi a uzavřel spojenectví s Francií. Anglický král se pomstil tím, že vyplenil město Berwick, rozdrtil Skoty u Dunbaru, dobyl významné hrady a zmocnil se posvátného Kamene osudu z paláce ve Scone, na němž byli korunováni všichni skotští panovníci, a vysloužil si přízvisko „Kladivo na Skoty“. Skotsko se zdálo být rozdrcené. Jeden muž se však nevzdal. William Wallace se postavil do čela povstání a drtivě porazil Angličany u Stirling Bridge. Po porážce u Falkirku byl Wallace roku 1305 zajat a odvezen do Londýna, kde ho Eduard I. nechal brutálně mučit a následně popravit.

William Wallace

Po relativně klidném mezidobí vyprovokovalo záludné vměšování ze strany Anglie v roce 1297 vážnou reakci. William Wallace, divoký mladík z Elderslie, se dostal s anglickými vojáky do šarvátky, při níž rukou anglického guvernéra v Lanarku zemřela žena (údajně Wallaceova manželka), jež mu pomohla utéci. Wallace se vrátil a guvernéra zabil. Tím však neskončil; brzy dokázal shromáždit dostatečně velké vojsko, s nímž vytlačil Angličany, a na několik měsíců se stal vládcem jižního Skotska. Pro svůj nízký původ však neměl podporu šlechticů. Po porážce od anglického krále Eduarda I. v bitvě u Falkirku byl zajat, oběšen a rozčtvrcen a kusy jeho těla byly poslány do měst Newcastle, Berwick, Stirling a Perth.

William Wallace shromažďuje své vojsko proti Angličanům

Do čela povstání se poté postavil Robert Bruce. Krátce po korunovaci skotským králem ve Scone roku 1306 musel uprchnout do Irska. Když podle legendy v těžkých chvílích pozoroval pavouka, jak spřádá pavučinu, inspirovalo ho to k vytrvalosti, odvaze a rozhodnutí nikdy se nevzdávat naděje. Následující rok se vrátil do Skotska a dobyl Perth a Edinburgh. V roce 1314 stanul u Bannockburnu proti třikrát početnější a lépe vyzbrojené anglické armádě, díky vynikající strategii však dosáhl rozhodujícího vítězství. Pokračoval ve vytlačování Angličanů až do roku 1328, kdy král Eduard III. uznal nezávislost Skotska. Robert zemřel rok poté a dodnes je považován za zachránce Skotska.

Stuartovci

Roku 1371 začala vládnout dynastie Stuartovců (ve Skotsku Stewartovců), inteligentních a nadaných vladařů, které však provázely pohromy. První tři králové, Jakub I., II. i III., nastoupili na trůn ještě v dětském věku a zemřeli relativně mladí za tragických okolností. Jakub IV. (vládl 1488–1513) byl schopný vladař, jenž potlačil vzpurné náčelníky klanu Macdonaldů, kteří se od poloviny 14. století prohlašovali za „pány ostrovů“. V roce 1513 však přišla katastrofa: na základě starého spojenectví s Francií vpadl Jakub do Anglie. V bitvě u Floddenu skotská armáda utrpěla zdrcující porážku, nejhorší ve svých dějinách; mezi 10 000 padlými byl i samotný král a většina šlechty. Jedním z důsledků bitvy byl nástup mladičkého JakubaV. na skotský trůn. Jeho druhé manželce se roku 1542 narodila dcera Marie, Jakub však zemřel pouhých šest dnů po jejím narození.

Učedníkův pilíř v Rosslynské kapli z 15. století

Floddenské hradby

Po bitvě u Floddenu se obyvatelé Edinburghu chvatně pustili do budování nových hradeb chránících město před vypleněním. Jeden úsek dodnes stojí v uličce Vennel hned za Grassmarket.

Marie Stuartovna, královna Skotů

Tragické okolnosti života této královny poutaly zájem mnoha generací. Když byla jako dítě korunována, anglický král Jindřich VIII. se snažil prosadit její zasnoubení se svým synem Eduardem a spojit tak obě koruny. V pěti letech byla Marie poslána do Francie. Vlády se ujala její katolická matka coby regentka, podporovaná francouzským vojskem, což mnozí Skotové nesli nelibě.

V patnácti letech se Marie vdala za dědice francouzského trůnu, který však zemřel krátce po své korunovaci, a mladá zbožná katolická vdova se v roce 1561 vrátila do Skotska převzít vládu. Tam právě probíhala protestantská reformace vedená Johnem Knoxem, stoupencem Jana Kalvína a urputným odpůrcem římskokatolické i anglikánské církve. Mariino úsilí obnovit katolicismus a vládnout jako královna Skotska ve francouzském stylu tak bylo předurčeno k problémům. Skotští panovníci vždy vládli jako králové Skotů, odpovědní lidu, a nikoli Skotska, což byl zásadní rozdíl. Marie si znepřátelila šlechtice, kteří drželi skutečnou moc, a dostala se do konfliktu s Knoxem, jenž ji veřejně ostře kritizoval.

Marie, královna Skotů

Marie vládla Skotsku pouhých šest bouřlivých let, provázených řadou skandálů. Roku 1565 se vdala za Jindřicha, lorda Darnleyho, a následující rok porodila syna, budoucího krále Jakuba VI. Lord Darnley se podílel na vraždě Mariina osobního sekretáře v paláci Holyroodhouse, sám byl pak zavražděn dva roky nato, údajně na příkaz samotné Marie. Toto podezření zesílilo, když se o pár měsíců později vdala za jednoho ze spiklenců, hraběte z Bothwellu. Následně byla svržena a uvězněna. Podařilo se jí však uniknout do Anglie, kde se stala trnem v oku své sestřenici Alžbětě I. a symbolem pro katolické disidenty. Po téměř dvacetiletém věznění v Anglii byla Marie roku 1587 popravena.

Jakobité