TOP 10 zajímavostí

Antananarivo a okolí

Objevte paláce a muzea stojící na dvanácti posvátných pahorcích Imeriny (strana 24)

Národní park Ranomafana

Na svazích džunglí pokrytého národního parku žije tucet druhů lemurů a přes sto druhů ptáků (strana 37)

Národní park Isalo

V parku najdete pískovcové formace a unikátní flóru (strana 41)

Alej baobabů

Alej prastarých baobabů je nejkrásnější za soumraku (strana 50)

Údolí řeky Mandrare

V trnité buši plné prazvláštních sukulentů zvaných „zelené chobotnice“ se báječně pozorují lemuři a ptáci (strana 49)

Řeky Manambolo a Tsiribihina

Do Morondavy se nejlépe dostanete po vodě (strana 50)

Nosy Be

Jedna z perel Indického oceánu nabízí nejen idylické pláže a jezera, ale i příležitosti ke šnorchlování, pozorování velryb a výpravám za lemury (strana 65)

Národní park Tsingy de Bemaraha

Nádherný kamenný les oplývá druhově pestrou flórou i faunou (strana 51)

Národní park Montagne d’Ambrere

Nejstarší park na Madagaskaru je domovem devíti druhů chameleonů (strana 74)

Národní park Andasibe- -Mantadia

Park poskytuje životní prostor velkému množství ptáků, žab a orchidejí (strana 30)

Ideální výlet po Madagaskaru

1. den

Antananarivo

Ráno si prohlédněte Rova Antananarivo, muzea a historickou architekturu ve čtvrti Haute-Ville. Po typickém malgašském obědě v restauraci Lokanga se vraťte do ulic a prozkoumejte co nejvíce tržnic, obchodů a koloniálních pamětihodností.

2. den

Ambohimanga a Ivato

Asi po hodině jízdy na sever dorazíte k nejkrásnějšímu z posvátných pahorků Imeriny Rova Ambohimanga, plnému staletých paláců a královských hrobek. Poté se vraťte na předměstí Ivato, užijte si komentovanou prohlídku a oběd zarezervovaný v La Ferme d’Ivato. Pokračujte ke krokodýlí farmě a zastavte se na řemeslném trhu Marché Artisanal de la Digue.

3.–4. den

Národní park Andasibe-Mantadia

Po několika hodinách jízdy autem se ocitnete v jednom z nejhezčích zdejších národních parků. Udělejte si noční vycházku s průvodcem do džungle, kde se seznámíte se stromovými žabkami, chameleony a lemury. Ráno se vypravte do zalesněných svahů za největším žijícím druhem lemura a odpoledne se vraťte do Antananariva.

5.–6. den

Baobaby a Tsingy

Letecky se přesuňte na západní pobřeží do nenápadného přístavu Morondava a vyfoťte se v legendární aleji baobabů. Poté se vypravte za vzácnou šelmičkou jménem fosa do rezervace Kirindy. Na unikátní národní park Tsingy de Bemaraha si vyhraďte alespoň dva dny.

7.–9. den

Diego Suarez

Letadlem se přesuňte do malebného přístavního města Diego Suarez, jež bylo roku 1975 přejmenováno na Antsirananu, a ubytujte se buď přímo v centru města, nebo ve vesnici Joffreville u parku Montagne d’Ambre. Přímo povinností je návštěva NP Montagne d’Ambre, oplývajícího tropickou faunou i flórou. Vynechat byste neměli ani chráněné území Montagne des Français, přímořské letovisko Ramena a kouzelnou lagunu La Mer d’Emeraude.

10.–11. den

Rezervace Ankarana

Dlouhou cestu z Diega Suarez na ostrov Nosy Be si zpestřete zajížďkou k úžasnému přírodnímu útvaru Tsingy Rouges a dvoudenní zastávkou v parku Ankarana, nejpřístupnějším ze všech madagaskarských kamenných lesů.

12.–13. den

Nosy Be

Jízda autem na kouzelný ostrov Nosy Be vám zabere celý den. Následující dopoledne věnujte odpočinku na zdejších plážích nebo procházkám po Hell-Ville. Později odpoledne se vydejte k osmi kráterovým jezerům na hoře Mont Passot a z jejího vrcholu si vychutnejte západ slunce.

14.–15. den

Z ostrova na ostrov

Dopoledne zamiřte do džunglí porostlých svahů ostrova Nosy Komba za lemury, odpoledne věnujte šnorchlování nebo potápění v pestrobarevných korálových útesech ostrova Nosy Tanikely. Po další noci na ostrově se letecky vraťte domů, buď přímo, nebo přes Antananarivo.

Úvod

Madagaskar je zkrátka jedinečný. S rozlohou 587 041 km² je čtvrtým největším ostrovem světa. Leží v Indickém oceánu 500 km od břehů Afriky a přibližně desetkrát dále od břehů Asie a je největším izolovaným pevninským útvarem podobných rozměrů v celých tropech. Jeho přírodní poměry ukazují na podobný původ, jaký má kontinentální Afrika a indický subkontinent, od kterých se ostrov oddělil před 160, respektive 90 miliony let. Nicméně stopy na zdejší flóře i fauně zanechaly i další, mnohem vzdálenější oblasti jako Jižní Amerika a Australasie. Ani kulturně není ostrov jednoznačně homogenní – Malgaši mají předky v indonéské a africké populaci, ale působily na ně i vlivy z Arábie, Indie, Číny, Francie a dalších zemí.

Pláže, lesy a hory

Řada návštěvníků považuje za hlavní klenot ostrova jeho pláže. Nejsou tak daleko od pravdy – celé 10 000 km dlouhé pobřeží Madagaskaru je poseto idylickými, palmami lemovanými plážemi, tyrkysově modrými lagunami, skalnatými ostrůvky a korálovými útesy lákajícími ke šnorchlování. Najdete tu jak rušnější turistické destinace, mezi něž patří například Nosy Be a Ifaty-Mangily, tak i opuštěnější místa, jako jsou ostrov Île Sainte Marie a záliv Sainte Luce.

Avšak Madagaskar toho může nabídnout mnohem víc než jen pláže. Jde totiž o jedno z přírodně nejrozmanitějších míst na světě, které můžeme rozdělit na čtyři poměrně odlišné zóny. Východu a západu ostrova vládnou deštné pralesy. Pro severozápad jsou charakteristické opadavé listnaté lesy, naopak centrální vysočinu pokrývá mozaika vřesovišť, buše a savan. Zcela unikátním místem jsou polosuché oblasti na jihozápadě, díky své jedinečné sukulentní vegetaci označované jako „trnitá buš“.

Masožravá špirlice

Lemuři a další divoká zvířata

Přibližně 5 % rozlohy ostrova pokrývají národní parky a jiná chráněná území. Je jich zde více než 50 a všechny slouží k ochraně evolučně unikátního mikrosvěta, který tvoří přibližně 10 000 endemických rostlinných a živočišných druhů. Jedná se o zdaleka nejvyšší číslo na světě. Hlavní tváří madagaskarské divočiny jsou lemuři, charismatičtí, převážně stromoví primáti, kterých zde žije více než sto druhů. K dalším zajímavým savcům patří deset druhů masožravých šelem, z nichž patrně nejznámější je fosa. I když vypadá jako poněkud zmenšená puma, jde ve skutečnosti o blízkého příbuzného promyk. Milovníci ptactva jistě ocení zdejších 290 druhů opeřenců, z nichž 105 druhů je zcela a dalších 20 částečně endemických.

Lemuři

Přírodovědci se domnívají, že všech sto druhů lemurů žijících na Madagaskaru je evolučním produktem jediné kolonizační vlny. Všichni se zřejmě vyvinuli z malé skupinky prehistorických tvorů podobných kombám, kteří se sem dostali z kontinentální Afriky přibližně před 300 miliony let.

Při komentovaných pěších túrách po madagaskarských národních parcích se setkáte s celou řadou vskutku podivných tvorů. Džungle je plná syčících švábů, obřích pakobylek vypadajících jako živá dřívka, pestrobarevných stromových žab a ještě divočeji zbarvených chameleonů velikosti kočky, dokonale maskovaných ploskorepů, papoušků vaza či motýlů druhu kometa, velkých jako menší pták. Zřejmě nejbizarnějším stvořením je nosatec žirafí, brouk s červenými krovkami a dlouhým černým krkem, který vypadá spíše jako miniaturní jeřáb namontovaný na korbě hasičského auta.

Směsice kultur

Přestože byl Madagaskar osídlen lidmi jako jedno z posledních míst na světě, je dnes považován za jedinečnou kulturní mozaiku. Donedávna panovalo přesvědčení, že byl ostrov osídlen až okolo roku 500 př. n. l. Nejnovější poznatky však poukazují na lidskou přítomnost na ostrově již před cca 10 000 lety. V 18. století již byly populace původních afrických a asijských starousedlíků kompletně smíšeny do jedné unikátní kulturní entity. Na ostrově vzniklo několik království, z nichž to nejznámější, Imerina, ovládalo široké okolí z tuctu posvátných návrší, mezi něž patřilo i samotné Antananarivo a Rova Ambohimanga, dnes zapsaná do seznamu světového dědictví UNESCO.

Malgašské ženy na tržnici na ostrově Nosy Be

Na ostrově žije celkem 22 etnicko-kulturních skupin, které se sice výrazně kulturně odlišují, ale na druhou stranu používají jeden společný jazyk. Tím je malgaština (pocházející z rodiny austronéských jazyků), ozvláštněná výpůjčkami z bantuských a jiných jazyků. Obecně platí, že největší rozdíly lze vypozorovat mezi obyvateli centrální vysočiny a lidmi žijícími na pobřeží. K prvně jmenovaným patří etnika Merina (obývající Antananarivo), Betsileo, Sihanaka a Zafimaniry, vesměs potomci původních indonéských osadníků, kteří se do vyšších poloh přesunuli kvůli lepším podmínkám pro chov dobytka a pěstování rýže. Naproti tomu lidé z pobřežních oblastí se vždy spoléhali spíše na rybolov a námořní obchod. Mají také mnohem pestřejší etnický původ, zapříčiněný častějším stykem s Afričany, Araby, Indy a Evropany.

V mnoha aspektech tradiční malgašské kultury se odráží její indonéské kořeny. Ať již se jedná o hru na bambusový drnkací nástroj zvaný valiha , používání rýže jako základní ingredience všech pokrmů nebo bydlení v obdélníkových domech s centrálním podpůrným sloupem a šikmými střechami. I když na ostrově pevně zapustily kořeny křesťanství i islám, zhruba polovina Malgašů stále inklinuje k tradičním formám náboženství, jakési kombinaci monoteismu, uctívání předků a animismu. Mnohé kultury dodnes praktikují exhumační rituály, z nichž nejznámější je famadihana . Při něm se jednou za sedm let vyzvedne nabalzamované tělo nebožtíka z hrobu a „odstrojí“ se, načež následuje velmi intenzivní až radostná komunikace s duchem zemřelého. Poté je nebožtík opět oděn do rubáše a vrácen do hrobu.

Madagaskar dnes

Na Madagaskaru, jedné z nejchudších a nejméně rozvinutých zemí na světě, žije jen 35 % populace ve městech. Zbytek obyvatelstva tvoří venkované, vydělávající si na nuzné živobytí jako rolníci, pastevci dobytka a rybáři. Střední třída, která se začala utvářet v průběhu 19. století, není příliš početná a mimo Antananarivo prakticky neexistuje. Nejlépe to nevypadá ani s životním prostředím – porovnáním leteckých snímků se ukázalo, že z původních 75 000 km² deštného pralesa, který ještě v roce 1950 ostrov pokrýval, zmizela kvůli těžbě dřeva, sběru palivového dříví a žďáření celá polovina.

I přes tato neradostná fakta má většina obyvatelstva díky úrodné půdě v centrální vysočině a na východním pobřeží stále co jíst a ostrov je díky silnému pocitu sounáležitosti a pevným rodinným vazbám relativně prost zločinu. Malgaši jsou přátelští a pohostinní a cizince, toužící se podívat do zdejších národních parků, rádi vidí. Jsou totiž prakticky jediným zdrojem tolik potřebných financí, bez nichž by ochrana unikátní madagaskarské přírody byla prakticky nemožná.

Fady

Tradičním kulturním konceptem na Madagaskaru je soustava příkazů, zákazů a tabu souhrnně označovaných fady . Některá tabu jsou platná po celém ostrově. Nesmí se například ukazovat prstem na hrob nebo jiný uctívaný objekt, odmítat pohostinnost vůči cizincům či ubližovat určitým druhům lemurů. Jiná fady jsou jen lokální záležitostí. Může jít o zákaz koupání, močení na svazích hor nebo pískání na veřejnosti. Pokud fady poruší místní, budou jej ostatní považovat za „nečistého“ a začnou se mu vyhýbat. U cizinců sice existuje jistá míra benevolence, nicméně každý zkušený průvodce se bude maximálně snažit, abyste se jakémukoli přestupku vyhnuli.

Stručná historie

Dlouho se mělo za to, že byl Madagaskar osídlen před cca2500lety. V posledních letech se však objevily důkazy o přítomnosti lidského osídlení již v dobách před 10 000 lety. Tato hypotéza ovšem dosud nebyla dostatečně prozkoumána. Lingvistické, genetické a archeologické důkazy potvrzují, že obyvatelé sem připluli na vahadlových kánoích přes Indický oceán, konkrétně z 6 000 km vzdáleného Malajského souostroví. O něco později se k nim přidali Svahilci z východní Afriky a námořní obchodníci z Perského zálivu. Nejvýznamnějším středověkým lidským sídlem na ostrově byla Mahilaka, opevněné muslimské město rozkládající se na ploše 60 hektarů v pobřežních mangrovech nedaleko Nosy Be. Kolem roku 1000 byli na Madagaskar přivezeni z pevninské Afriky první zebuové, s nimiž se na původně čistě zemědělském ostrově začalo postupně šířit pastevectví. Zhruba do stejné doby se datuje i nástup Vazimbů (tzv.lesních lidí), zemědělců, lovců a sběračů, kteří se z pobřeží přesunuli do dosud neobydleného úrodného vnitrozemí, a kočovných Vezů (rybářů a znalců moře), žijících na relativně neúrodném jihozápadním pobřeží.

Bojovníci domorodého etnika Antaisaka, 19.století

Imerina a Evropané

Novodobé dějiny ostrova se začaly psát se vznikem vnitrozemského království Imerina a s příchodem prvních Evropanů na pobřeží. Imerinské království založil v polovině 16.století král Andriamanelo, k jeho stabilizaci došlo za jeho nástupců Ralamba (vládl v letech 1575–1612) a Andrianjaky (1612–30) . Největšího rozmachu dosáhla Imerina za panování králů Andriantsitakatrandriany (1630–50), Andriantsimitoviaminandriandehibeho (1650–70), Andrianjaka Razakatsitakatrandriany (1670–75) a Andriamasinavalony (1675–1710). Když poslední zmíněný rozdělil říši na čtyři menší podcelky, spravované jeho syny, začalo království upadat.

Přestože Madagaskar zahlédla již v roce 1500 portugalská loď, první Evropané se tu kvůli zvýšenému výskytu malárie usadili až na konci 17. století. Severovýchodní pobřeží ostrova se postupně stalo obávanou základnou pirátů v čele s pověstným Williamem „Kapitánem“ Kiddem, který zde rozšířil obchod s otroky. Pobřežní království Betsimisaraka a Sakalava začala s Evropany čile obchodovat a ve velkém podnikat výpravy na otroky do vnitrozemí. V té době skomírající království Imerina se začalo útokům z pobřeží bránit, až se mu za krále Andrianampoinimeriny (1787–1809) a jeho syna Radamy I. (1810–28) podařilo přejít do protiútoku. Výsledkem několika vojenských tažení na pobřeží bylo zničení zdejších státečků a těžké ztráty na životech. V roce 1817 stvrdil RadamaI. svou dominanci v oblasti uzavřením formálního spojenectví s Angličany, kteří jej uznali za krále Madagaskaru.

Mapa Madagaskaru ze 17. století

Radama I. zemřel ve věku pouhých 36 let, zcela vyčerpán léty válek a bezuzdným pitím alkoholu. Říká se, že v jeho smrti měla prsty jeho manželka ( a pochopitelně nástupkyně trůnu) královna Ranavalona I. (vládnoucí v letech 1828–61). Zarytá izolacionistka Ranavalona zrušila smlouvu s Anglií, rázně odmítla veškeré diplomatické nabídky od Francouzů a zakázala svým poddaným křesťanské rituály. Do roku 1857 se jí podařilo z ostrova vyhnat všechny cizince. S oblibou nechávala popravovat všechny podezřelé živly, mezi něž řadila zloděje, domnělé čarodějnice i křesťany. Za jejího panování se počet obyvatel Madagaskaru, podle nejčernějších odhadů, snížil až o polovinu.

Počátky kolonizace

Po Ranavaloně nastoupil na trůn její syn Radama II., který zvolil naprosto protichůdný styl vládnutí. Mladý král během svého krátkého osmnáctiměsíčního panování otevřel zemi zahraničním investorům, obnovil svobodu vyznání a všemožně podporoval imigraci ze zahraničí. V roce 1863 byl Radama II. zavražděn a vlády nad ostrovem se ujala jeho žena Rasoherina. Jejím zřejmě nejvýznamnějším počinem bylo to, že v roce 1864 zbavila funkce ministerského předsedu Rainivoninahitrinionyho. Na tento post dosadila jeho mladšího bratra Rainilaiarivonyho, který posléze zákulisně ovládal Imerinu dalších 32 let.

Vliv člověka

Příchod lidí napáchal na madagaskarské přírodě nevratné škody. Člověk nejenže začal ostrov odlesňovat, ale postaral se i o vymizení všech kdysi hojných velkých živočichů. K nim patřili například obří pštrosi, lemuři o velikosti gorily či madagaskarský hroch.

Madagaskar měl historicky mnohem blíže k Anglii než k Francii. To se však změnilo v roce 1883, kdy Francie obsadila severozápadní přístav Mahajanga a vládě v Antananarivu předložila k podpisu smlouvu o vzniku protektorátu. Když ji Ranavalona II. odmítla podepsat, obsadili Francouzi pro jistotu ještě Toamasinu. V prosinci 1885 podepsali čerstvě korunovaná RanavalonaIII. a ministerský předseda Rainilaiarivony smlouvu, kterou postoupili Diego Suarez (dnešní Antsirananu) Francouzům. Klid trval do září 1895, kdy začali Francouzi ostřelovat královský palác. Ranavalona III. kapitulovala a odešla do exilu v Alžíru.

Koloniální éra

Nezávislost

Malgašský tesař v Ambositře

Gabriel Ramanantsoa, hlava státu v letech 1972–75

Madagaskar ve 21. století

Jean-Baptiste Laborde

Historické milníky