Top 10 zajímavostí

Maria Wörth Nádherná vesnice na nejmalebnějším jezeře Korutan, Wörthersee

Hofburg Vídeňský královský palác, překypující klenoty a poklady habsburské dynastie

Melk Významný barokní klášter s výhledem na malebné údolí Dunaje

Tyrolsko Nejkrásnější alpská scenerie: rozeklané vrcholky, zelená údolí, příjemné vesnice a mekka turistů a lyžařů

Historicky významný Salzburg Vládnoucí arcibiskupové zamýšleli učinit z něj konkurenta Římu

Zámek Riegersburg Pohádkový zámek na vrcholku skalní věže v jižním Štýrsku

Innsbruck Staré město se slavnou lodžií císaře Maxmiliána, Goldenes Dachl

Zámek Schönbrunn Honosný palác a zahrady císařovny Marie Terezie nacházející se ve Vídni

Hallstatt Nádherné malé město v jezerní oblasti je klenotem Solné komory

Dachstein Atraktivní jižní stěna je přístupná kabinovou lanovkou

Ideální výlet po Rakousku

1. den Vídeň

Vstaňte brzy ráno, abyste se stihli seznámit s perlami rakouského hlavního města. Začněte v Hofburgu, dřívějším centru habsburské monarchie. Naobědvejte se v restauraci Gulaschmuseum a pak se vydejte na procházku kolem katedrály sv. Štěpána a středověkého jádra Vídně. Večer ochutnejte rakouskou kuchyni v hostinci Plachutta a slavnostně se oblékněte do vídeňské Státní opery.

2. den Za kulturou ve Vídni

Svezte se metrem k zámku Schönnbrunn, vrcholnému baroknímu dílu z období vlády Habsburků. Po obědě zamiřte zpět do centra do Muzejní čtvrti. Je toho zde hodně k vidění, zaměřte se na to, co vás zajímá. Nakonec navštivte Heuriger (vinný šenk), nebo Reinprecht v Grinzingu.

3. den Štýrský Hradec

Po dvouhodinové jízdě po dálnici A2 přijedete do Štýrského Hradce. Po prohlídce středu města s obrovskou zbrojnicí a barokním zámkem Eggenberg je čas zamířit do přírody navštívit dvě typicky rakouské památky. První je Österreichisches Freilichtmuseum (skanzen) s příklady tradiční venkovské architektury. Krátká jízda autem na západ vás přivede na statek, který je chovnou stanicí lipicánů pro slavnou Španělskou jezdeckou školu ve Vídni.

4. den Klagenfurt

Jeďte asi 90 min. po dálnici A2 na JV do nádherného Klagenfurtu. Prohlédněte si staré centrum města, projeďte se na vyhlídkové lodi po Lendkanalu, který spojuje Klagenfurt s Wörthersee. To poskytuje zábavu milovníkům vodních sportů a dá se využít i jako místo ke koupání a slunění.

6. den Salzburg

Nový den odstartujte vydatnou snídaní, kterou berte jako přípravu na výstup na Mönchsberg a prohlídku Hohensalzburgu. Následuje oběd v Café Tomaselli před procházkou po Getreidegasse s cílem prohlédnout si místo, kde se narodil Mozart. Přejděte řeku Salzach a vyjděte na Kapuzinerberg, poskytující výhled na levý břeh řeky vhodný k fotografování. Den zakončete tradičním jídlem a zapijte ho několika džbánky v pivnici Die Weisse.

5. den Vysoké Alpy

Zamiřte na sever od Klagenfurtu a prožijte poklidný den při obdivování výhledů ze slavné Grossglockner Hochalpenstrasse, se zastávkou na piknik v průběhu cesty. Navečer byste měli dorazit do Salzburgu, kde na vás čeká večeře v restauraci Magazin.

7. den Více ze Salzburgu

Dnes zamiřte jižně podél Salzachu a navštivte nejprve zámek Hellbrunn, poté podzemí v dřívějším solném dole Salzwelten Salzburg a pokračujte dále jižně do unikátních ledových jeskyní v Eisriesenwelt.

8. den Innsbruck

Po dvouhodinové jízdě autem přes velkolepé Alpy se dostanete do Innsbrucku, jednoho z nečekaných zlatých hřebů na výletě do Rakouska. Návštěvníkům se zdá, jako by Alpy vykukovaly nad impozantními budovami tohoto kouzelného města. Kabinkové lanovky vedou až do hor a poskytují ohromující výhledy.

Úvod

Tato prosperující malá alpská republika a její hlavní město, Vídeň, nabízí okolnímu světu lákavý obraz. Krásy její scenerie sem přitahují velký počet návštěvníků v létě a v zimě, zatímco další miliony lidí si vychutnávají její nedostižné kulturní dědictví. Její kouzlo je legendární, obyvatelé srdeční, kuchyně opravdu vydatná. V mnoha směrech se zdá, že jde o dokonalou zemi, parlamentní demokracii a člena Evropské unie, z níž geografická poloha a status neutrality učinily most mezi Východem a Západem. Starověké latinské přízvisko Felix Austria („Šťastné Rakousko“) by se mohlo jevit jako příhodné dnes, stejně jako když bylo poprvé použito před několika stovkami let. Než však země dosáhla tohoto záviděníhodného postavení, prošla krizí identity a její historie je bouřlivější, než tomu je u většiny zemí.

Rakousko se proslavilo svou nádhernou alpskou scenerií

O zemi

Vnitrozemské Rakousko se táhne asi 700 km mezi dvěma velkými jezery, Bodamským jezerem na západě a Neziderským jezerem na východě. O Bodamské jezero se dělí se dvěma sousedy, Švýcarskem a Německem, o Neziderské jezero s Maďarskem. Dvě třetiny země jsou hornaté. Severní vápencové Alpy tvoří hranici s Bavorskem, zatímco středu země dominuje řetěz impozantních vrcholů včetně nejvyššího Grossglockneru (3798 m). Členitý obrys Jižních vápencových Alp na jihu vyznačuje hranice se severovýchodní Itálií a Slovinskem. Zemi nelze ani zdaleka považovat za neproniknutelnou; na mnoha místech jsou hory protkávány údolími řek a početnými horskými průsmyky, jako je Brennerský, které se využívají od prehistorických dob. Impozantní hranice Centrálních Alp ustoupila v poslední době stavbě Grossglocknerské vysokohorské silnice a železničních a silničních tunelů. Nížinné Rakousko se skládá z území na obou stranách obrovského vodního tahu Dunaje; na severu se zvedají k zaobleným a zalesněným vrcholkům podél hranice s Českou republikou, kdežto jihovýchodní část země se otvírá směrem k rovinám v Maďarsku a na jižním Slovensku.

Rakousko neoplývá přírodními zdroji, ačkoli od dřívějších dob se v horách těží rudní minerály a sůl a severovýchodně od Vídně se nachází naleziště ropy. Většinu energie dodávají vodní elektrárny. Pouze v nížinách se podporuje kultivace půdy ve velkém; vinice a sady formují překrásné krajinné schéma v jižním Štýrsku, Burgenlandu a Dolním Rakousku. Poté, co země přestála těžké časy, prodělala malý ekonomický zázrak na konci 20. století, velkou měrou díky rozvoji sektoru služeb a díky pokračujícímu růstu stěžejní části její ekonomiky, a sice turismu.

Země lesů

Rakousko patří mezi nejvíce lesnaté země v Evropě, zalesněná je více než třetina jeho povrchu, a to ponejvíce jehličnany.

Regiony

Rakousko je federální stát tvořený devíti spolkovými zeměmi (Bundesländer) včetně Vídně, z nichž každá má svou vlastní vládu a legislativu. Donedávna by se většina obyvatel země charakterizovala jako Tyrolané, Salzburčané, Štýřané a tak dále spíše než Rakušané. Místní loajalita je silná hlavně z toho důvodu, že v historii vedly spolkové země z velké části nezávislý život a vytvořily si odlišnou vlastní identitu. Každá země, Land, poskytuje dnes návštěvníkům specifickou podobu rakouské pohostinnosti a řadu lákavých atrakcí a aktivit. Vždy oblíbené Tyrolsko, hrdé na lidové tradice, nabízí značný díl působivé alpské scenerie, stejně jako spoustu kouzelných starých vesnic a měst. Spolkové země Dolní a Horní Rakousko jsou propojeny Dunajem, jehož břehy pokrývají vinice a v jehož vodách zajišťují pravidelnou plavbu výletní parníky. Místu dominují středověké zámky a velká opatství. O Solnou komoru, která se vlastním přičiněním nestala spolkovou zemí, s jejími slavnými jezery a horami se dělí Horní Rakousko, Salzbursko a Štýrsko. Klenotem Salzburska je samozřejmě historicky velmi zajímavé hlavní město Salzburg, jedno z největších evropských destinací pro krátkou městskou dovolenou. Hlavní město Štýrska, starobylý a osobitý Štýrský Hradec, představuje bránu do „Štýrského Toskánska“, překvapivě nádherné oblasti zvlněných kopců a vinic, která si plně zaslouží svůj název. Teplá jezera jižních Korutan si již dávno získala oblibu u rakouských výletníků. Směrem na sever je spolková země spojena se sousedním Salzburskem Grossglocknerskou vysokohorskou silnicí, hlavní trasou do sněhem pokrytého pohoří Vysoké Taury, které je nyní národním parkem. Nejmenší spolkovou zemi Rakouska charakterizují malebná jezera. Na východ od Vídně, na hranicích s Maďarskem, se kolem mělkého Neziderského jezera, které je rájem pro vodní sporty, stejně jako mezinárodně důležitou vodní zásobárnou, rozprostírá příjemná krajina Burgenlandska. Daleko na západě, až za horskou hranicí Arlbergu, se rozkládá provincie Vorarlbersko, která sdílí mnohé se Švýcarskem, včetně Bodamského jezera (jeho malý kousek patří také Bavorsku).

V minulosti žili obyvatelé spolkových zemí tam, kde byla zemědělská půda, nebo v malých městech a do Vídně nesměřovali více než obyvatelé jiných částí říše. V každém případě se hlavní město říše stalo kosmopolitnějším. Mnoho aristokratů sdružujících se kolem Říšského soudu mělo kořeny v Polsku, Itálii, Maďarsku a v Čechách a na Moravě. V 19. století byl ekonomický rozmach financován z velké části židovským kapitálem a průmysl závisel na pracovní síle ze všech částí říše; do roku 1900 tvořili čtvrtinu populace Češi. Taková rozličnost nebyla charakteristická pro většinu míst ve spolkových zemích, neboť ta si udržovala německý ráz a rozvíjela vlastní tradice (mnoho z nich přežilo do současnosti). Vídeň naopak byla a je centrem inovací a experimentů v mnoha sférách a s počtem obyvatel kolem 1,7 milionů působí v této malé zemi s populací pod 8,4 miliony jako anomálie. Zůstává významným centrem evropské kultury a působí jako magnet na návštěvníky z celého světa.

Vážná hudba na vídeňské ulici

Kultura

Díky své poloze na evropské křižovatce bylo vždy Rakousko otevřené vlivům svých sousedů, především Německa a Itálie. Zatímco Vídeň zažívala více než jedno mimořádné období tvůrčího úsilí v umění, Říšský soud a mocná církev působily v různých momentech historie jako záštita.

Stejně jako i jinde jsou významným svědectvím jedinečného umění a architektury chrámy. Téměř každý farní kostel v Rakousku je něčím zajímavý, jestliže ne architektonickými rysy z románského období, tak jistě výtvarnou stránkou a gotickou, renesanční, především však barokní výzdobou. Chrám svatého Štěpána ve Vídni je jednou z nejvýznamnějších středověkých katedrál. Není překvapením, že v zemi s takovými zásobami stavebního dřeva vzkvétalo v pozdním středověku řezbářství. Nejtalentovanějším mistrem v tomto oboru byl Tyrolan Michael Pacher (asi 1435–98), autor skvělých oltářních děl, včetně těch vytvořených pro farní kostely ve St. Wolfgangu a Heiligenblutu. Vliv renesance na sebe nechal v Rakousku čekat, ale projevil se v nádherných nádvořích paláců, jako je spittalský zámek Porcia, a zejména v extravagantní hrobce, kterou pro sebe nechal postavit v Innsbrucku císař Maxmilián I. Vládnoucí arcibiskupové se v tomto období pokusili přebudovat Salzburg tak, aby mohl konkurovat samotnému Římu.

Země hudby

Rakušané jsou národem neodmyslitelně spjatým s hudbou a označení Vídně jako hlavního města hudby nelze považovat za nadsázku. Žádná jiná země nevychovala tolik hudebních skladatelů, od Haydna, Mozarta a Beethovena přes Schuberta, otce a syna Straussovy, Brucknera a Mahlera až k mistrům atonality, Schonbergovi, Webernovi a Bergovi. Ve velmi málo zemích vnímá publikum vážnou hudbu tak hluboce a má takovou záviděníhodnou možnost slýchat orchestry světové úrovně a vzdávat hold hudbě v jednom z nejvýznamnějších chrámů hudby, vídeňské Státní opeře. Spolkové země také zachovávají nejvyšší hudební standardy, mají bohatý kalendář hudebních událostí, mezi nimiž je světově proslulý salzburský Festspiele unikátní podívanou.

Na konci 17. a na začátku 18. století našla protireformace dokonalý nástroj na smísení mysticismu a pompéznosti v hravé eleganci barokního stylu, který dosáhl vrcholu v Rakousku a zůstal jednou z největších atrakcí země. V období stavebního boomu, který následoval stupňující se obléhání Vídně Turky v roce 1682, byl vystavěn velký počet chrámů a staré kostely byly přebudovány. Na venkově byla velká středověká opatství, jako Melk a St. Florian, přeměněna v takzvané monumenty radikálního katolicismu a jen málo farních kostelů uniklo přestavbě v barokním stylu. Ve Vídni bylo vrcholu extravagance dosaženo ve velkolepém klenutém Karlskirche, mistrovském díle Johanna Bernharda Fischera von Erlach (1656–1723), stejně tak v zámku Belveder a v zahradách vystavěných pro přemožitele Turků, prince Evžena Savojského.

Baroko bylo těžko porazitelným soupeřem, rakouští architekti se však později zapojili do mezinárodního hnutí art nouveau, v německy mluvících zemích známého jako Jugendstil. Vídeň v něm udávala tón pro zbytek střední Evropy.

Monumentální klášter v Melku

Stručná historie

Značná část historie Rakouska souvisí s územím daleko přesahujícím hranice dnešní malé alpské republiky. Není tomu tak dávno, co byla země, nyní nazývaná Rakousko, jádrem rozlehlé říše zaujímající téměř celou střední Evropu. Období, kdy bylo Rakousko pohlceno třetí říší a v podstatě přestalo existovat jako samostatný stát, stále zůstává v paměti Rakušanů. Po vzpamatování se z tragických důsledků druhé světové války země následně prožila šest desetiletí poklidného rozvoje a integrace do širší Evropy. Kontrast mezi dnešním Rakouskem a zemí v minulosti značí, že historie Rakušany ovlivnila silněji než ostatní národy.

Před Rakouskem

Fascinující stopy raného osídlení země se zachovaly na místech, jako je Hallstatt, kde Ilyrové a Keltové těžili sůl. Toto místo dalo také název kultuře doby železné, která ve střední Evropě vzkvétala mezi lety 800 až 400 př. n. l. Slavný Ötzi, „muž v ledu“, je ještě starší. Zahynul násilnou smrtí v Tyrolských Alpách tisíce let předtím. Nejmocnější keltské království bylo vytvořeno Noriky, kteří se jako provincie Noricum stali součástí římské říše v roce 15 př. n. l. Expanze Římanů byla zastavena na Dunaji, který stovky let tvořil opevněnou hranici římské říše. Vindobona, dnešní Vídeň, byla jednou z mnoha osad chránících hranice, zatímco Carnuntum nedaleko na východě se stalo s počtem obyvatel kolem 70 000 jedním z největších římských měst ve střední Evropě. Pro římskou vládu představoval stálou hrozbu tlak germánských kmenů, ačkoli definitivně se stáhli až v 5. století po útoku hunského vůdce Attily a jeho armády. Po stovky let bylo území dnešního Rakouska, společně s velkou částí zbytku Evropy, vystaveno velké migraci a dočasně bylo ovládáno Ostrogóty, Langobardy, Avary a Slovany.

Pozůstatky z keltské minulosti

Východní marka

Do konce 8. století bylo chaotické období stěhování národů víceméně u konce. Následovala poklidnější etapa, kdy germánské národy konsolidovaly svou moc a započaly stálou expanzi na východ. Na úkor Slovanů se Bavoři tlačili na jih do Korutan, stejně tak východně podél Dunaje k hranici řeky Enže. Přinesli s sebou křesťanství, v roce 798 založili arcibiskupství v Salzburgu. K ochraně nově osídlených oblastí se budoval systém předsunutých území, včetně Východní marky, tvořící dnešní Horní a Dolní Rakousko. Tento systém neodolal náporu maďarských pohanských válečníků, kteří ohrožovali území v první polovině 10. století a byli definitivně poraženi německou armádou Oty I. ve velké bitvě na Lešském poli v roce 955. Ota I. využil svého úspěchu k tomu, aby se prohlásil císařem Svaté říše římské. Tento titul nakonec přešel na Habsburky a přestal se užívat až v roce 1806.

V roce 976 německý hrabě Leopold Babenberský získal kontrolu nad znovuobnovenou Východní markou. Za jeho vlády byl také poprvé zaznamenán název Ostarrich, předchůdce dnešního Österreich/Austria. Během své třistaleté vlády Babenberkové rozšířili území východně podél Dunaje, přivedli německé venkovany, aby osídlili půdu, založili velké kláštery, jako je Melk a Klosterneuburg, a konečně se usídlili ve Vídni, kterou učinili hlavním městem v roce 1150. Ale Rakousko za vlády Babenberků představovalo stále jen zárodek toho, co se později stalo mnohem větším státem; salzburské arcibiskupství bylo součástí Bavorska a tak tomu bylo až do pozdní doby; Tyrolsko zůstalo slepencem drobných lén až do doby, kdy bylo ve 12. století sjednoceno; Korutany byly nezávislým vévodstvím a Vorarlbersko náleželo k území, které se později stalo Švýcarskem. Štýrsko bylo získáno v roce 1192 a plnilo státní pokladnu díky příjmům z velkých železných dolů v Erzbergu. Když Babenberkové v roce 1246 vymřeli, rakouská šlechta vyzvala českého krále Přemysla Otakara II., aby se stal jejich vladařem. Energický Přemysl Otakar II. s vervou započal expanzi a v jednom okamžiku se zdálo, že vytvoří říši sahající od Baltského k Jaderskému moři. Byl však v roce 1278 v bitvě na Moravském poli (u Suchých Krut) nedaleko Vídně poražen a zabit nově zvoleným německým králem Rudolfem Habsburským.

Obraz bitvy na Lešském poli

Nástup Habsburků

Habsburkové přijali své jméno od zámku na území dnešního Švýcarska, „Habichtsburg“ (Jestřábí pevnost). Byla to bezvýznamnost jejich rodu, která učinila v očích ostatních germánských knížat z Rudolfa vhodného kandidáta na krále, neboť ho považovali za snadno manipulovatelného. Ale Rudolf nastolil mezi Habsburky takový kurz, že je povýšil z drobných knížat na vládce mocného panství. Jejich posláním, kterým je údajně pověřil Bůh, bylo ovládat křesťanstvo. Jejich úspěchy byly kolísavé: v průběhu 14. století získali Korutany, Tyrolsko, Istrii a části Vorarlberska, setkali se však se silným odporem ze strany nově vzniklé Švýcarské konfederace.

Habsburkové samozřejmě rádi vedli války, když to uznali za vhodné, ale svých největších územních zisků, jako bylo Španělsko a Burgundsko, dosáhli moudrou sňatkovou politikou s jinými dynastiemi. V okamžiku, kdy byl Karel V. korunován císařem Svaté říše římské, bylo jejich dědictví tak rozsáhlé a těžko spravovatelné, že je rozčlenil; zatímco on nadále vládl ve Španělsku a Nizozemí, jeho bratr Ferdinand nesl zodpovědnost za rakouské země. A právě tato větev Habsburků nyní čelila novým hrozbám.

Zprostředkovatelé sňatků

Schopnost Habsburků rozšiřovat své území promyšleným uzavíráním sňatků připomínají slavné latinské řádky: Bella gerant alii, tu felix Austria nube („Ať druzí vedou válku, ty, šťastné Rakousko, uzavři sňatek!“)

Protestanti a Otomani

Na začátku 16. století se protestantství rozšířilo téměř po celém území Rakouska. Mnoho konvertitů bylo mezi šlechtou, měšťany a v hornických komunitách. S myšlenkou svého božského poslání museli Habsburkové takovému kacířství oponovat. Často ovšem byli nuceni jít cestou kompromisů, neboť bylo třeba vypořádat se s dokonce ještě větším nebezpečím, které představovaly mocné armády Otomanské říše. Ze své základny na Balkáně pokračovali Turci na sever, kde v roce 1526 rozdrtili křesťanskou armádu u Moháče v jižním Maďarsku. V průběhu bitvy byl zabit Ludvík, král uherský a český, a jeho koruna přešla na Ferdinanda Habsburského. Ferdinand uspěl, za cenu velkých ztrát, ve snaze zastavit postup Turků; měsíční obléhání Vídně v roce 1529 skončilo ústupem Turků do jejich hlavního sídla v Budapešti. Místo bylo po století a půl uváděno do původního stavu, neboť linie habsburských a otomanských jednotek proti sobě stály napříč zpustošenou krajinou.

Portrét arcivévody Rudolfa Habsburského

Konflikt mezi protestanty a katolíky se vyhrotil na začátku 17. století. V Čechách (které byly pod vládou Habsburků od roku 1526) přijalo mnoho příslušníků místní šlechty novou víru (protestantství) a bylo rozlíceno pokusy Habsburků omezit náboženskou svobodu. V roce 1618 vyhodila, jako násilné gesto odporu, skupina některých z nich dva říšské konšely z oken Pražského hradu. To podnítilo rozpoutání třicetileté války, konfliktu, který obrátil v trosky Německo a Čechy, ačkoli Rakousko zůstalo z větší části ušetřeno. Počáteční úspěchy Habsburků byly zvráceny po vstupu Francie a Švédska do války. Naděje na vznik rekatolizovaných pásů v Evropě ustoupily v roce 1648 vestfálskému míru, který ukončil agresi. Mír však dal Habsburkům volnost uplatňovat vůli na územích pod jejich nadvládou. Spojenectví dynastie, církve a vyšší šlechty prosazovalo rekatolizaci; protestanti, kteří nebyli ochotni přejít na katolickou víru, byli vyhoštěni. Snahu obrátit lid na pravou víru podporovala výstavba chrámů a jejich bohaté zdobení v novém barokním stylu, který se stal významným přínosem pro architektonické dědictví země.

V roce 1683 uskutečnili Turci druhý a mnohem odvážnější pokus dobýt Vídeň. Velkovezír Kara Mustafa postupoval na město s 250 000 vojáky a vystavil je dvouměsíčnímu obléhání, které bylo ukončeno po útoku spojené říšské a polské armády z Kahlenbergu. Tato porážka znamenala začátek konce turecké hrozby a vojenské jednotky byly zatlačeny zpět na Balkán. Habsburkové měli oporu ve významném vojevůdci, princi Evženu Savojském, narozeném v Paříži, který zažil své největší vítězství nad otomanskou armádou u Zenty v roce 1697 a poté si vystavěl jeden z nejkrásnějších vídeňských paláců, Belveder.

Turecké pochoutky

Obléhání Vídně Turky, kterým velel Kara Mustafa, zanechalo stopy v místním kulinářství. Kávové boby objevené v opuštěném vojenském táboře Turků odstartovaly zakládání prvních kaváren ve městě. Vítězství nad muslimskou armádou bylo oslavováno pečením Kipfelu, sladkého pečiva ve tvaru kříže, které je ve Francii a Anglii známé jako croissant.

Osvícená vláda

V 18. století byl habsburský dvůr jedním z nejzářnějších v Evropě a Vídeň se stala jedním z nejkosmopolitnějších měst. Pokračovalo se nadále ve zkrášlování vzhledu hlavního města výstavbou významných barokních chrámů a paláců. Kulturní život města obohacovala přítomnost umělců, hudebních skladatelů a řemeslníků, kteří sem přicházeli z celého kontinentu. Toto období je neoddělitelně spjato s osobou císařovny Marie Terezie (1740–80) a jejího syna Josefa II. (1780–90). Oba usilovali o modernizaci země: Marie Terezie vytvořila třídu svědomitých státních úředníků a zavedla povinnou školní docházku pro děti v celé říši, Josef v období osvícenství uskutečnil reformy, jako bylo zrušení nevolnictví a klášterů, taktéž zbavil Židy a protestanty řady omezení, která na ně byla předtím uvalena. Pokrok se však pozastavil, nejprve s ohledem na pevně zakořeněné zvyky, v druhé řadě z důvodu hrozby, kterou představovala revoluční Francie, kde fanatičtí stoupenci popravili Marii Antoinettu, ženu Ludvíka IV., pocházející z habsburského rodu.

Socha prince Evžena Savojského na Heldenplatzu, Vídeň

Restaurace a revoluce

Kupole zámku Artstetten

František Josef

Nešťastný arcivévoda

Arcivévoda František Ferdinand se stranil císařského dvora, neboť se oženil pod svoji úroveň (vzal si pouhou hraběnku!). Očekávalo se však, že po smrti letitého císaře nahradí na trůně Františka Josefa. Arcivévodovy plány na modernizaci monarchie, zvláště přání umožnit slovanským občanům hrát větší roli v jeho vládě, přišly vniveč poté, co spolu se svou milovanou ženou Sofií podlehl kulce srbského atentátníka, když projížděl ulicemi Sarajeva. Dokonce i po smrti odmítl císařský protokol pohřbít pár ve vídeňském Hofburgu, a jejich hroby se proto nacházejí na zámku Artstetten.

První republika

Okupace a válka

Poválečné Rakousko a vstup do 21. století

Historické milníky

asi 3300 př. n. l.   | Horský muž Ötzi z doby bronzové zavražděn.
800–400 př. n. l.   | Vzkvétající halštatská kultura.
15 př. n. l. – 433 n. l.   | Rakousko jižně od Dunaje pod římskou nadvládou.
4.–9. století   | Invaze Barbarů.
798   | Založeno arcibiskupství v Salzburgu.
976–1246   | Vláda dynastie Babenberků.
1278   | Vévoda Rudolf slavnostně zahajuje šest století habsburské vlády.
1493–1519   | Maxmilián I., císař Svaté říše římské, rozšiřuje habsburskou vládu do Burgundska, Nizozemí a Španělska.
1526   | Uhry se stávají habsburským územím.
1529   | První obléhání Vídně Turky.
1618–48   | Třicetiletá válka.
1683   | Druhé obléhání Vídně Turky končí drtivou porážkou turecké armády. Rakouská vláda se rozšiřuje na Balkán.
1740–90   | Osvícená vláda Marie Terezie a jejího syna Josefa II.
1792–1815   | Přerušovaná válka s Francií – Andreas Hofer vede v Tyrolsku populární vzpouru proti Francii.
1848   | Císař František Josef zahajuje šedesátileté panování.
1866   | Porážka od Pruska vyřazuje Rakousko z vlivu v Německu.
1867   | Ausgleich (Rakousko-uherské vyrovnání) oslabuje říši.
1914   | Atentát na arcivévodu Františka Ferdinanda v Sarajevu.
1918   | Zhroucení Rakouska-Uherska, konec habsburské vlády a prohlášení Rakouské republiky.
1934   | Kancléř Dollfuss zavražděn nacisty.
1938   | Anšlus včleňuje Rakousko do Hitlerova Německa.
1945   | Osvobození Spojenci a znovuobnovení republiky.
1955   | Rakouská státní smlouva zavazuje Rakousko k neutralitě.
1995   | Rakousko se stává členem Evropské unie.
2000   | Ultrapravicová Strana svobodných vstupuje poprvé do vlády.
2007   | Koaliční vláda vedená sociálními demokraty je uvedena do úřadu.
2012   | Náhrobek rodičů Adolfa Hitlera byl odstraněn z vesnice Leonding, aby se zabránilo zneužívání jako poutního místa neonacistů.