Top 10 zajímavostí

Koloseum Velkolepá aréna ze starověkého Říma

Fontána di Trevi Vhodíte-li do ní minci, určitě se do Říma znovu vrátíte

Park Villa Borghese Sídlí v něm Galleria Borghese, Etruské muzeum a Muzeum moderního umění

Španělské schody Nejoblíbenější místo schůzek ve Věčném městě

Villa d’Este Stojí na Sabinských vrších, je u ní jedna z kouzelných italských zahrad

Campo de’ Fiori Prodej květin a zeleniny na nejpestřejším římském trhu pod širým nebem

Vatikán Maličký suverénní papežský stát je srdcem římskokatolické církve

Římské fórum Mohutné trosky označují střed starověkého města, které po staletí vládlo rozsáhlé říši

Pantheon Nejzachovalejší památka antického Říma – strop Pantheonu je architektonickým skvostem

Sixtinská kaple Strop kaple s Michelangelovými malbami budí posvátný úžas

Ideální den v Římě

9.00 Snídaně

Začněte den ve čtvrti Trastevere v podniku Caffè delle Arance (na Piazza Santa Maria), jehož specialitou je vedle espressa a cornettos také čerstvě vymačkaná pomerančová šťáva. Samotná piazza je skvělým místem pro pozorování kolemjdoucích.

10.00 Vyhlídka z kopce Janiculum

Jděte po Via Garibaldi k Piazzale Garibaldi, které se nachází na vrcholu kopce Janiculum. Je odtud krásný výhled na město a kopuli sv. Petra. Cestou nahoru odbočte ke kostelu San Pietro in Montorio, tam si prohlédněte renesanční skvost Tempietto.

11.30 Galerie

Vydejte se klikatými ulicemi Trastevere dolů směrem k Piazza Trilussa a k řece Tibeře; cestou si prohlížejte butiky a galerie.

12.30 Přes řeku Tiberu

Přejděte most pro pěší Ponte Sisto a běžte přímo po Via Pettinari. Zahněte doleva na Via dei Giubbonari, kde se opravdu výborně nakupuje. Dejte si oběd nebo svačinu hned na Campo de’ Fiori, kde se dodnes koná asi nejmalebnější trh ve městě.

13.30 Piazza Navona

Přejděte rušnou komunikaci Corso Vittorio Emanuele a jděte po Corso Rinascimento. Po levé straně se rozprostírá Piazza Navona. Uprostřed si prohlédněte Berniniho fontánu a dejte si v baru Tre Scalini výborné, i když hodně drahé espresso nebo zmrzlinu z hořké čokolády tartufo.

14.15 Pantheon

Napravo od Corso Rinascimento na souběžné ulici Via di S. Giovanna D’Arco najdete v č. 5 kostel San Luigi dei Francesi. Jsou v něm tři z nejslavnějších obrazů Caravaggia, včetně Povolání sv. Matouše. Pokračujte po Via del Seminario a dorazíte k Pantheonu.

15.00 Španělské schody a okolí

Vydejte se po úzké Via dei Pastini a pokračujte obchodními ulicemi Via del Corso a Via Condotti na Piazza di Spagna. Následně si prohlédněte galerii Keats–Shelley House, která se nachází ve spodní části Španělských schodů. Poté jděte dolů po Via del Babuino ke starému ateliéru sochaře Canovy v domě č. 150, který je přestavěn na kavárnu s mistrovskými sochařskými kousky v každém rohu.

17.00 Umění v parku

Projděte se parkem Villa Borghese a navštivte Muzeum Carla Bilottiho.

19.30 Večeře

Jeďte autobusem č. 490 nebo 495, vystupte na poslední stanici v parku a projděte se po Via Veneto. Dejte si večeři v restauraci Assaje, oceněné michelinskou hvězdou. Na jídelním lístku najdete speciality italské kuchyně. Za pěkného počasí si sedněte na terasu.

22.30 Proslulý bar

Pokračujte ulicí směrem k baru Doney, který se těší stále stejné oblibě jako v dobách la dolce vita.

Úvod

Rčení „Všechny cesty vedou do Říma“ není jen řečnickým obratem. Ve starověku se opravdu všechny silnice rozbíhaly paprskovitě z hlavního města Římské říše. Řím neboli Věčné město byl považován za caput mundi – hlavní město světa. Vládl říši, která se rozkládala od Galie a Španělska na západě až po Egypt a Malou Asii na východě. Přitahoval rozdílné národy, které v něm zanechaly patrný historický odkaz. Na rozdíl od podobných kultur, z jejichž slavné minulosti zůstal jen stín, Řím si udržel vliv i staletí po zániku Římské říše.

Sedm pahorků

Hlavní město Itálie bylo vybudováno na sedmi pahorcích – Aventinu, Kapitolu, Caelianu, Esqilinu, Palatinu, Quirinálu a Viminálu. Obklopují řeku Tiber a leží 35 km od mořského pobřeží. Město Comune di Roma má přibližně 2,6 milionu obyvatel a zabírá 1507 km², včetně nezávislého městského státu Vatikánu (asi 0,5 km²). Podnebí Říma je mírné, nicméně léta mohou být velmi horká. Nejvhodnějším obdobím pro návštěvu města je proto jaro nebo brzký podzim.

Nejenže byl uměleckou mekkou v době renesance a posvátným cílem bohatých cestovatelů na jejich „Grand Tour“ v 19. století, ale především si zachoval kosmopolitní vliv coby centrum křesťanství a sídlo římskokatolické církve. Polohou i atmosférou má město blíž k bezstarostnému jihu než k rušnému severu Itálie. Přesto však Řím není městem stagnace. Za 27 století své existence byl svědkem vzestupu a pádu různých říší, příchodů a odchodů papežů a císařů, rozkvětu a slábnutí uměleckých směrů. Jako moderní evropské velkoměsto však neusíná na vavřínech, aktivně plní roli moderního politického a obchodního centra, ale přitom se snaží zachovat své jedinečné kulturní dědictví.

Veřejné stavby

Návštěvníci budou těmito památkami ohromeni, obyvatelé Říma kolem nich projdou bez povšimnutí. Jsou zvyklí žít a pracovat v těchto nádherných kulisách, aniž by si uvědomili, že např. pijí kohoutkovou vodu z akvaduktu, který postavil římský konzul a později obnovil renesanční papež.

Město je v létě plné turistů

Někdy se chovají Římané ke svému městu až příliš lhostejně. Může se zdát sympatické, že se s Římem nenakládá jako s nedotknutelným muzejním exponátem, přesto zjevná netečnost ke kráse, která zdejší obyvatele obklopuje, je až zarážející. Středověcí Římané pálili mramorové sochy, aby získali vápno; posedlost novodobých Římanů automobily je téměř stejně škodlivá. Zplodiny a vibrace, které způsobuje dopravní ruch, mají na zdejší památky destruktivní vliv.

Římské památky mají ještě dalšího nepřítele – podzemí. Počátkem roku 2013 byl zahájen archeologický průzkum rozsáhlého podzemního labyrintu, který je v podstatě stejně starý jako nadzemní město. Jen v roce 2013 se v Římě kvůli nestabilnímu podloží zřítilo na 80 budov.

Na začátku roku 2000 zveřejnili představitelé města plán, jak prostřednictvím veřejných prací zaměřených na rekonstrukci památek, archeologických nalezišť a kostelů zvýšit prestiž Říma. Muzea prošla renovací a byla také prodloužena jejich otevírací doba. Fasády kostelů dostaly novou tvář. Tempo prací poněkud zpomalila hospodářská krize, navíc mezi lety 2008 až 2013 nařídil starosta Gianni Alemann výrazné škrty v rozpočtu města. Jeho nástupce Ignazio Marino naopak přislíbil zvýšení dotací na kulturu, turistiku a ochranu životního prostředí. V roce 2013 byla z okolí Kolosea na Via dei Fori Imperiali vyloučena téměř všechna doprava. V roce 2016 stanula v čele Říma starostka Virginia Raggi.

Atmosféra ve čtvrti Trastevere

Každodenní život

Tempo římského života vás donutí zpomalit a vychutnávat město po lahodných doušcích. Velmi rychle například zjistíte, že nemá smysl se v létě trmácet po památkách v odpoledním parnu. Lepší je následovat místní do stínu zdejších parků, nasávat atmosféru na některém z historických náměstí a přitom se průběžně osvěžovat výbornými míchanými nápoji. Dejte si třeba grattacheccu, což je vlastně drcený led ochucený ovocnou šťávou, nebo smetanový ovocný koktejl frullato.

Nejvýznamnější umělci a architekti

Gian Lorenzo Bernini (1598–1680). Nejdůležitější představitel baroka. Mezi jeho díla patří náměstí sv. Petra, fontána Čtyř řek na Piazza Navona, Palazzo Barberini, Galleria Borghese a Santa Maria della Vittoria

Francesco Borromini (1599–1667). Barokní architekt, pomocník a později konkurent Berniniho. Navrhl kostely Sant’Agnese in Agone, Sant’Ivo alla Sapienza a Palazzo Barberini.

Donato Bramante (1444–1514). Původem z Urbina, nejvýznačnější architekt vrcholné renesance vytvořil Belvedérské nádvoří ve Vatikánu.

Michelangelo Merisi da Caravaggio (1571–1610). Představitel raného realismu. Významně zasáhl do tehdejší koncepce umění odvážným použitím perspektivy a dramatickou hrou světla a stínu (chiaroscuro). Jeho obrazy se nacházejí v Santa Maria del Popolo, San Luigi dei Francesi, Palazzo Barberini, Sant’Agostino a v Galleria Borghese.

Michelangelo Buonarroti (1475–1564). Florentský sochař, architekt, malíř, jedna z nejslavnějších postav v dějinách umění. Mezi jeho díla patří kopule baziliky sv. Petra, strop Sixtinské kaple, Mojžíš v řetězech v kostele sv. Petra a náměstí Campidoglio.

Bernardino Pinturicchio (1454–1513). Malíř původem z Toskánska, autor fresek v Sixtinské kapli, výzdoby komnat Borgiů a kostela Santa Maria del Popolo.

Raffael Santi (1483–1520). Malíř a architekt vrcholné renesance. Mezi jeho díla patří staré komnaty Stanze di Raffaello ve Vatikánu, kaple rodu Chigiů v Santa Maria del Popolo a La Fornarina v Palazzo Barberini.

Stručná historie

Podle legendy založili Řím bratři Romulus a Remus, synové boha Marta a vestálské kněžky. Před smrtí zachránila opuštěné bratry vlčice, která žila na pahorku Palatin. Historikové stanovili datum založení města na rok 753 př. n. l.

Vlčice kojí Romula a Rema

Archeologové dále upřesnili, že toto místo bylo osídleno již v době bronzové kolem roku 1500 př. n. l. Kolem 8. století př. n. l. vznikly na pahorcích Palatin a Aventin osady, které se brzy rozšířily po úbočích pahorků Esquilin a Quirinál. Byla to výhodně položená místa, protože umožňovala snadnou obranu a poblíž byl brod přes řeku Tiberu. Poté, co si Římané podmanili své sousedy, spojili tyto osady do jednoho města, které ohradili opevněním. Bažina pod pahorkem Kapitol sloužila po vysušení jako fórum. Za vlády etruských králů se Řím stal hlavní mocností ve střední Itálii.

Republika

Vzpourou římské šlechty v roce 510 př. n. l. byl svržen poslední etruský král Tarquinius Superbus. Byla zřízena republika, která přetrvala dalších pět století. V raném období byla republika, kterou řídili dva patricijští konzulové, destabilizována spory mezi patriciji (aristokraty) a plebejci (lidem). Nakonec plebejci prosadili své vlastní vůdce a vznikl pevný politický systém.

V roce 390 př. n. l. se města zmocnili Galové a celé je vyplenili, s výjimkou Citadely a pahorku Kapitol. Po odchodu útočníků se houževnatí občané pustili do obnovy. Tentokrát město opevnili zdmi z obrovských lávových kvádrů. Tyto hradby odolaly všem nájezdům po následujících více než osm století.

Řím v tomto období již ovládal celou Itálii. Svou moc strategicky posílil výstavbou šesti vojenských silnic vedoucích z města, jsou to via Appia, Latina, Salaria, Flaminia, Aurelia a Cassia. Do roku 250 př. n. l. počet obyvatel města vzrostl na 100 000. Vítězstvím nad Kartágem v punských válkách (264–146 př. n. l.) a dobytím území v Makedonii, Malé Asii, Španělsku a jižní Francii se moc Říma rozšířila do oblasti Středozemního moře. Počet obyvatel města znovu vzrostl poté, co Hannibal během druhé punské války překročil Alpy a vpadl do Itálie. Velké plochy poloostrova byly vydrancovány a rolníci hledali útočiště v Římě.

Zábor rozsáhlých pustých území přinesl nové sociální a ekonomické problémy. Nezaměstnanost, nuzné bydlení a nedostačující programy veřejných prací vyvolaly ve městě nepokoje. Republikou otřásly občanské války, které vyústily v diktaturu. Julius Caesar, bývalý prokonzul, který se proslavil jako podmanitel Galie a Británie, překročil říčku Rubikon, vyznačující hranici jeho provincie, a vtrhl do Říma.

Císařství

Caesar se snažil snížit nezaměstnanost a daňovou zátěž obyvatel. Jeho reformy se však nesetkaly s pochopením senátu, a vytvořily mu nebezpečné nepřátele. Jeho vražda o březnových idách roku 44 př. n. l. vedla k občanské válce a vládě Caesarova adoptivního syna Oktaviána, který se pod jménem Augustus stal prvním císařem. Za Augusta držela rozsáhlá říše pohromadě díky tzv. Pax Romana – míru vynucenému politickou mocí. Období Augustovy vlády bylo dobou rozkvětu. Byla vystavěna řada veřejných budov – lázně, divadla a chrámy. Císař se řídil krédem, že „nalezl Řím z cihel a zanechá jej z mramoru“. Byly zavedeny první veřejné služby, např. první hasičský sbor. V tomto zlatém věku římské literatury se zrodila díla takových básníků a historiků, jako byli Horatius, Livius, Ovidius a Vergilius.

Koloseum z 1. století n. l. pojme 50 tisíc diváků

Během prvních století císařství proudily do Říma desetitisíce cizinců, mezi nimi i první křesťané v čele se svatým Petrem a Pavlem. Panovníci se pokoušeli toto „nové náboženství“ potlačit, avšak nezlomnost a odvaha jeho stoupenců měly příliš velkou moc.

Každý z Augustových následovníků svým vlastním způsobem přispěl ke zkrášlení Říma. Po katastrofálním požáru, který město zničil v roce 64 n. l., nechal císař Nero postavit na vrchu Esquilin honosnou vilu Domus Aurea (Zlatý dům). Hadrián zrekonstruoval Pantheon, postavil monumentální mauzoleum (Andělský hrad) a uchýlil se do svého nádherného sídla Villa Adriana ve městě Tivoli.

$UserId$2

Koncem 1. a během 2. století n. l. dospěl rozkvět Říma ke svému vrcholu a počet obyvatel překročil milion. Nedostatky spojené s císařským systémem však postupně oslabovaly císařovu moc a nakonec vedly k úpadku říše.

Po smrti Septima Severa v roce 211 n. l. se během pouhých 47 let u moci vystřídalo 25 císařů; mnozí z nich byli zavražděni. Počet obyvatelstva byl drasticky zredukován rozsáhlými požáry a epidemiemi. V roce 283 vyhořelo téměř celé Fórum a nikdy už nedosáhlo své bývalé krásy.

Císař Konstantin I. přijal křesťanství poté, co se mu podle pověsti zjevil na bitevním poli kříž. Ediktem vydaným v roce 313 povolil nové náboženství a nechal v Římě postavit první kostely a baziliky. V roce 330 však fakticky rozštěpil říši na dvě části (západní a východní), když přenesl své sídlo do Byzancie (Konstantinopole/Cařihradu, dnešního Istanbulu). S ním odešlo mnoho bohatých lidí i nadaných umělců. Bývalé hlavní město se z této rány nikdy nevzpamatovalo.

Pád Říma

Když začala Západořímská říše upadat, naverbovali Římané do svých legií kmeny ze severu. Jejich úkolem bylo chránit území proti nájezdníkům. Námezdní vojáci však brzy dezertovali a netečné římské obyvatelstvo v sobě nenašlo tolik odhodlání k obraně města, kolik ho kdysi projevilo při dobývání nových území.

Další vlny útoků vedených barbary (cizinci) znamenaly znásilňování, vraždění a drancování. Postupně Řím vyplenili: Vizigót Alarik (v roce 410), Hun Attila, Vandalové a Ostrogóti. Germánský náčelník Odoakar nakonec v roce 476 donutil posledního římského císaře Romula Augustula k abdikaci.

$UserId$1

Papežská moc

Byzantský císař Justinián v 6. století Itálii znovu připojil k Byzantské říši a zavedl římské právo jako státní právní systém. Jeho následníci však ztratili o Řím zájem a ze společenského chaosu se vynořila moc nová – papežství. Papež Lev I. (440–61) postavil římského biskupa do čela západní církve; toto nástupnictví odvozoval od sv. Petra, který byl v Římě umučen. Papež Řehoř Veliký (590–604) prokázal státnické schopnosti, když odvrátil útoky germánského kmene Langobardů ze severu Itálie. V 8. století si papežové s odvoláním na listinu pojmenovanou Konstantinovo darování (později odhalena jako padělek) začali nárokovat moc nad celou Itálií.

Karel Veliký, římský císař v letech 800−814

Ve snaze získat podporu mocných Franků korunoval papež Lev III. jejich krále Karla Velikého císařem. Událo se tak na Boží hod roku 800 v bazilice sv. Petra. Papež však musel před císařem na znamení věrnosti pokleknout a z této výměny duchovního požehnání za vojenskou ochranu se zrodil budoucí spor mezi papežstvím a světskou mocí. Přes 400 následujících let trpěla Itálie pod nájezdy Saracénů, Maďarů, Sasů a Normanů (kteří vyplenili Řím v roce 1084). Řím se na obraně italského poloostrova podílel pouze jako jeden z mnoha feudálních městských států. Papežský úřad, stejně jako Řím, ovládaly různé mocné rody z řad místní aristokracie. Když už se situace v Římě stala v roce 1309 neúnosnou (Dante ji odsoudil ve svém díle Božská komedie), uchýlil se papežský dvorec do pohodlného exilu v Avignonu, kde zůstal pod ochranou francouzského krále až do roku 1377. Řím byl ponechán napospas brutální vládě rodů Orsiniů a Colonnů.

Renesance

Po návratu do Říma papežové krutě potlačili jakýkoli rodící se mocenský odpor a ovládli město na dalších 400 let. V 15. a 16. století pontifikát významně podporoval renesanční hnutí. Působením této pozoruhodné symbiózy umění a intelektuálního úsilí se středověký Řím proměnil ze špinavého, rozpadlého a zamořeného místa v jedno z nejvýznačnějších center křesťanského světa.

Opuštěný Řím

Kolem 8. století se Řím zmenšil do velikosti vesnice. Nepočetné obyvatelstvo z města úplně odešlo poté, co barbarští nájezdníci poničili říšské akvadukty.

Giorgio Vasari, umělec a zapálený kronikář kulturního dění, byl tím, kdo svou dobu nazval rinascita neboli „znovuzrození“ slavné řecko-římské minulosti. Otec vrcholného období římské renesance, papež Julius II. (1503–13), nechal vybudovat baziliku sv. Petra. Pověřil Michelangela, aby vymaloval strop Sixtinské kaple, a Raffaela, aby vyzdobil vatikánskou Stanzu. Papežovým megalomanským stavebním plánům ovšem musela ustoupit řada starověkých památek. Architekt Donato Bramante, který byl pověřen jejich likvidací, získal přezdívku maestro ruinante. Během demoličních prací byly objeveny poklady, které se staly základem nádherné vatikánské sbírky antického sochařství.

Habsburkové

$UserId$2

Garibaldiho pomník na Piazza Garibaldi

Moderní epocha

Poválečný zázrak

$UserId$1

Historické milníky

753 př. n. l. | Založení Říma.
510 př. n. l. | Vypuzení Etrusků. Založena Římská republika.
31 př. n. l. | Augustus se stává prvním římským císařem.
69–79 n. l. | Císař Vespasianus nechal postavit Koloseum.
98–117 | Říše dosahuje svého největšího rozmachu za vlády císaře Trajána.
395 | Říše je rozdělena na Západní a Východní.
476 | Pád Západořímské říše.
1309–77 | Papežský úřad je přestěhován do Avignonu ve Francii.
15. století | Renesance je dobou rozkvětu Říma, ve městě působí Botticelli, Caravaggio, Michelangelo, Raffael či Tizian.
1527 | Vyplenění Říma vojskem Karla V.
1585–90 | Papež Sixtus V. pověřuje Fontanu, Berniniho, Borrominiho a Madernu, aby vybudovali kostely, paláce, náměstí a fontány.
17. století | Italský poloostrov se rozpadá na mnoho menších států, mezi nimiž jsou i státy papežské, jejichž hlavním městem je Řím.
1808 | Napoleon obsadil Řím.
1915 | Během 1. světové války se Itálie připojuje k Dohodě.
1922 | Mussoliniho pochod na Řím.
1940 | Za 2. světové války se Itálie přidává na stranu Německa.
1944 | Osvobození Říma. Král Viktor Emanuel III. abdikuje.
1957 | Na základě Římské smlouvy se rodí Evropská unie.
2005 | Papež Jan Pavel II. umírá. Nastupuje papež Benedikt XVI.
2008 | Silvio Berlusconi je potřetí zvolen ministerským předsedou.
2011 | Jan Pavel II. prohlášen za blahoslaveného. Berslusconi rezignuje.
2013 | Papež Benedikt XVI. abdikoval, což se stalo poprvé od roku 1294. Jeho nástupcem je papež František. Je sestavena nová koaliční vláda pod vedením Enrica Letta. Starostou Říma se stává středolevicový Ignazio Marino.
2014 | Papež Jan Pavel II. je kanonizován. Nová vláda demokrata Renziho.
2015 | Italský parlament schvaluje nový protikorupční zákon.
2016 | Dvě silná zemětřesení ve střední Itálii, stovky mrtvých a tisíce lidí bez domova. První starostkou v dějinách Říma se stává Virginia Raggi. Po porážce v referendu o ústavních změnách rezignuje premiér Renzi.