TOP 10 zajímavostí

Casa Romana

Podlahové mozaiky s motivy zvířat a jiné římské poklady (strana 32).

Windsurfing

Větrný Kos má několik vhodných lokalit pro pěstování vodních sportů (strana 83).

Výstup na vrchol Christos

Na Dodekanéských ostrovech se vám naskytne jeden z nejlepších výhledů (strana 56).

Horké prameny Bros Therma

Léčivá voda vyvěrá přímo na plá ži (strana 40).

„Kouzelná“ pláž

Nejhezčí z mnoha pláží na jižním pobřeží ostrova (strana 48).

Západ slunce nad ostrůvkem Telendos

Dramatická „scéna“ pro pozorování působivých západů slunce (strana 70).

Potápění u ostrova Leros

Moře je zde „bohaté“ na pozůstatky válečné techniky (strana 83).

Italská architektura

Na ostrovech Kos, Kalymnos a Leros ( strana 72).

Klášter Agiou Ioannou Theologou

Zlatý hřeb ostrova Patmos s krásnými cennými freskami (strana 78).

Sopečná kaldera

Sirný zázrak uprostřed ostrova Nisyros ( strana 60).

Ideální výlet po Kosu

1. den

První koupání

Na letišti si vyzvedněte auto a zamiřte do letoviska Kardamena ochutnat zdejší plody moře. Než se pojedete ubytovat do hotelu, osvěžte se koupelí na pláži Polemi či Psilos Gremos.

2. den

Město Kos

Dopoledne navštivte archeologické muzeum a vilu Casa Romana. Před obědem si dopřejte osvěžení v moři v letovisku Tigaki nebo Marmari – oběd si pak dejte třeba v Tigaki. V pozdním odpoledni si prohlédněte Asklepion a večeři si vychutnejte v taverně Platani.

3. den

Jihozápadní pobřeží

Prohlédněte si italskou architekturu z 20. a 30. let minulého století a pak se vydejte na cestu přes Kos; před obědem v Mastichari se můžete zastavit na hradě Andimachia. Pak pokračujte na jihozápad okolo obce Kefalos. Jste-li fandou windsurfingu, zastavte se cestou na pláži Kamari. Západem slunce se pokochejte z koňského hřbetu při vyjížďce ze stájí Salt Lake. Poté si dejte večeři v taverně Ambeli.

4. den

Výšlap a koupání

U mysu Psalidi můžete před obědem v taverně Old Pyli v Amaniou zkusit windsurfing. Poté si zajeďte do Lagoudi prozkoumat kostel s krásnými freskami a v pozdním odpoledni vystoupejte na kopec Christos. Na večeři se zastavte v taverně Oromedon v obci Zia; pak si zajeďte k horkým pramenům Bros Therma na pláži Thermes.

5. den

Nisyros

Ráno se vydejte výletní lodí na ostrov Nisyros a zůstaňte zde i přes noc. Na skútru lze objet celý ostrov kromě jeho slavné sopečné kaldery – tedy pláž Pahia Ammos, archeologické muzeum, dva hrady a dvě vnitrozemské vesnice. Poobědvat můžete v Emborios, večeři si dejte v Mandraki nebo v Palli – a po ní se stavte v termálních lázních.

6. den

Kalymnos

Na katamaránu přeplujte na ostrov Kalymnos – dorazíte na něj právě v době oběda. Ze „základny“ v přístavu Pothia si zajeďte autobusem nebo na skútru do vsi Myrties, odkud se „vodním taxi“ můžete vypravit na krátkou návštěvu poklidého ostrůvku Telendos. Navečer se vraťte na Kalym nos a vychutnejte si západ slunce z terasy taverny u pláže Melitsachas.

7. den

Ostrůvek Pserimos

Zajeďte si „vodním taxíkem“ z přístavu Pothia na ostrůvek Pserimos – najdete tam idylické pláže a oběd si můžete dát v přístavu Avlakia. Večer se vraťte na Kalymnos a povečeřte v přístavu Pothia.

8. den

Leros

Než se katamaránem přeplavíte na sousední ostrov Leros, zajděte si do archeologického muzea v přístavu Pothia. Na Lerosu se naobědvejte a pak si můžete půjčit skútr. Po odpoledním koupání a návštěvě italských památek v obci Lakki si vyjeďte na hrad Rytířů nad vesnicí Platanos – otevře se vám odtud výjimečný pohled na západ slunce. Povečeřte v Kritchoni, v Alindě nebo v letovisku Vromolithos.

9. den

Patmos

V obci Alinda navštivte místní muzeum a poté se přeplavte katamaránem na ostrov Patmos; vychutnejte si vodní radovánky i oběd přímo na pláži a navečer se vydejte na pouť do městečka Chora, kde je nádherný klášter. Večeři si můžete dát třeba v podniku Votris v sousední Skale.

10. den

Zpátky na Kos

Ráno se katamaránem vraťte z ostrova Patmos zpět na Kos – dorazíte právě včas, abyste stihli odpolední či večerní let domů. Máte-li do odletu ještě čas, můžete jej strávit ve městě Kos.

Úvod

Když přijedete na ostrov Kos, začnete prakticky ihned vnímat jeho dlouhou historii. Mramor helénských a římských sídel, pískovec středověkých kostelů a hradů – to všechno jsou hmatatelná dědictví dob dávno minulých. Nicméně myslet si, že Kos je přitažlivý pouze pro fanoušky archeologie, by bylo chybou. Během dlouhých horkých letních dnů, kdy vlahý mořský vítr ovívá zdejší nepřeberné množství pláží, je to skutečný ráj pro všechny turisty.

Kos patří k Dodekanéským ostrovům, což je souostroví ležící v jihovýchodní části Egejského moře – mezi Řeckem a Tureckem. Původně je tvořilo dvanáct velkých ostrovů ( dódeka nisiá znamená v řečtině „dvanáct ostrovů“), jejichž obyvatelé se koordinovaným postupem proti osmanské represi na konci 19. a na začátku 20. století postarali o to, že skupina ostrovů je nyní správní jednotkou Řecka zahrnující téměř 40 ostrovů a ostrůvků – i když jen dvacet z nich je trvale obydlených.

Ostrov melounů

U silnice poblíž Linopotis stojí stánky s melouny na prodej. Ostrov byl vždy proslulý hlavně melouny vodními – dříve odtud byly ve velkém vyváženy i do ostatních částí Řecka. Starší lidé na okolních menších ostrovech vzpomínají, jak jako děti netrpělivě čekali na příchod léta a příjezd lodi s melouny z ostrova Kos.

Kos je mezi Dodekanéskými ostrovy třetí v pořadí, pokud jde o rozlohu, ale druhý, co se týče počtu obyvatel (asi 35 000). Osídlen je již od dávných dob, a to především kvůli úrodným pláním a přirozenému přístavu naproti Malé Asii, která je odsud vzdálena jen asi 3 ná mořní míle (méně než 6 km ). Ostrov je zhruba 40 km dlouhý, 11 km široký v nejširším místě a jeho rozloha činí 287 km2; jeho podélná osa je orientována od severovýchodu k jihozápadu. Pobřeží ostrova, které tvoří směsice strmých útesů a pěkných pláží, měří v součtu asi 112 km. Písečné duny jsou stabilizovány díky porostům přísně chráněných mořských jalovců (Juniperus macrocarpa) , které se v řečtině nazývají kédros , což bývá chybně překládáno jako „cedr“. V kopcích ve vnitrozemí ostrova roste ještě řada dalších druhů jalovců i borovic. Geologicky je Kos částečně sopečného původu (zejména na jihozápadě) a z mořského dna se zvedl v několika etapách – v rozmezí před 1 milionem let až 158 000 lety. Na ostrově leží i významné mokřady Alyki a Psalidi, které každoročně lákají desítky druhů tažných ptáků.

Výhled z Asklepionu

Kos byl vždy obilnicí s velmi omezenou námořní tradicí a mohl by být zemědělsky soběstačný. Za dávných časů byl pověstný zdejším hedvábím a vínem. Zpracování hedvábí je dnes již minulostí, ale víno, to je jiná – v nedávné době toto odvětví ožilo a ochutnávka místních vín by měla být součástí programu každého návštěvníka ostrova. Na rozdíl od jiných řeckých „prázdninových“ ostrovů zde zcela nezaniklo ani farmaření – stáda dobytka popásající se na loukách či okusující balíky sena stále tvoří nedílnou součást krajiny a sýry zdejší produkce jsou vyhlášené svou kvalitou.

Uprchlíci a Kos

Kos se v roce 2015 těšil zájmu médií jako jedna z lokalit, přes kterou se do Řecka dostávali přes moře migranti – ve zmíněném roce jich bylo v zemi na 200 000. V jednu chvíli bylo na ostrově Kos na 7 500 uprchlíků – většinou Syřanů, ale také Iráčanů a Afghánců. Někteří byli ubytovaní v bývalých hotelech, ale mnozí přežívali jen tak na ulici. Každý den přibývaly stovky dalších. Řecko – a Kos zejména – se s tím nedokázaly vypořádat. Uprostřed hospodářské krize země prostě neměla prostředky na pomoc uprchlíkům a ze strany EU se jí dostávalo v tomto ohledu jen velmi skrovné pomoci. Na Kosu se lidé snažili uprchlíkům pomoci materiálně – jak jídlem, tak oblečením –, zejména ženám a dětem. Asi 2 000 je jich i v současné době umístěno v budově někdejšího italského rekreačního zařízení poblíž Pyli.

Kos nikdy nebyl dost silný na to, aby si jeho obyvatelé vládli sami, a díky své poloze byl atraktivní pro všechny středomořské mocnosti. Byl součástí takzvaného Dórského šestiměstí, perské říše, Αthénské konfederace, starověké říše Karya, Ptolemaiovské říše, římské republiky i Římské říše, Byzance, křižáckých knížectví, Osmanské říše, byl italskou kolonií zvanou Ostrovy Egejského moře – a teprve od roku 1948 patří k modernímu řeckému státu. Každý z těch, kdo ostrovu vládli (Ptolemaiovci počínaje), zde zanechal své stopy. Napjaté vztahy s nedalekým Tureckem způsobily, že na ostrově Kos byly již od padesátých let silné řecké vojenské posádky – a neměli byste být překvapeni, když uvidíte tanky nebo obrněná vozidla při cvičení v pustině poblíž letiště nebo zaparkované ve vyrovnaných řadách na nedaleké vojenské základně. V poslední době se však vztahy zlepšily a Řecko se svými rozpočtovými problémy vojenskou přítomnost poněkud omezuje, a tak na ostrově můžete potkat turecké rekreanty stejně často jako kterékoli jiné.

Přístav města Kos

Kos a turisté

Italové postavili první hotel na ostrově v roce 1928, ale masový turismus se začal rozvíjet až během 70. let – toto období popsal sarkasticky John Ebdon ve své knize Ebdonova Iliada . Zatímco Britové si zvláště oblíbili letovisko Kardamena, Nizozemci se v 80. letech stali „průkopníky“ turismu na severu ostrova ve městě Kos a v barech v letovisku Mandraki (dodnes sem často míří). Jako další začali přijíždět Italové, Belgičané a turisté z německy mluvících zemí. Turistický ruch se začal orientovat na rodinné dovolené, proto na přelomu tisíciletí vznikla řada letovisek s „all-inclusive“ službami. Rusové objevili Kos jako turistickou destinaci o něco později, ale jejich počet po uvalení sankcí proti Putinově režimu značně poklesl. Význam zahraničního cestovního ruchu stále roste – především pro turecké návštěvníky hraje významnou roli snadná dostupnost z Bodrumu na protějším břehu, proto Kos u nich hraje prim ve srovnání s ostatními řeckými ostrovy.

V 80. a 90. let se Kos potýkal se špatnou publicitou – ostrov je prý příliš plochý a krajina nudná (střed ostrova leží skutečně tak nízko, že vrcholy ostrova Nisyros lze zahlédnout z ostrova Kalymnos na severu), údajně se tu nachází jen málo architektonicky zajímavých památek a chybí tu kulinářská tradice. Tito pomlouvači ovšem asi nikdy neviděli zalesněnou horu Dikeos nebo členitý poloostrov Kefalos, jedinečné italské architektonické dědictví ostrova ani neochutnali vysoce osobitou místní kuchyni, kde se servíruje všechno možné: od tureckých kebabů po nakládaná rajčata, ve víně marinovaný sýr či speciálně připravené vepřové maso.

Taverna ve vesnici Zia, Kos

Ve skutečnosti se Kos může chlubit mnohým: cestovní ruch je už dlouho řízen na Řecko až netypicky efektivně, díky dobře rozvinuté infrastruktuře městské autobusy jezdí až „zázračně“ spolehlivě a je pamatováno i na cyklisty a osoby s handicapem – ve městě Kos a jeho okolí byly vybudovány sítě značených cyklostezek a rampy pro vozíčkaře; biologické čističky u letovisek Psalidi a Kardamena zase napomáhají uchovat čistou vodu v moři. Kos je stále oblíbený – díky mnoha pěkným plážím, hradům a nočnímu životu, ale i dobrému leteckému spojení do zbytku Evropy. Vzhledem k tomu, že na ostrově není žádný průmysl, je pilířem místního hospodářství hlavně cestovní ruch, takže budete vítáni.

Stručná historie

Prehistorické počátky

Nejstarší osídlení na ostrově Kos – v jeskyni Aspri Petra – se datuje do doby asi 3400 př. n. l. ; jeskyně na ostrově Kalymnos neolitičtí lidé obývali ještě o 2 000 let dříve. Osadníci v rané a střední době bronzové dávali přednost spíše úrodným pláním Kosu – s výjimkou minojské expedice, která založila poblíž přirozeného přístavu osadu Seraglio. Po kolapsu minojské civilizace kolem 1400 př. n. l. obsadili tato místa mykénští kolonisté, kteří zde zůstali až do příchodu takzvaných mořských národů ( z oblastí za Černým mořem) o tři století později.

Osada Seraglio byla znovu obydlena asi 900 let př. n. l. dórskými kmeny, které zavedly uctívání Asklepia. Brzy nato Kos vstoupil do historie jako člen Dórského šestiměstí, federace šesti měst na ostrovech Rhodos, Kos a na protějším pobřeží Anatolie.

Od Peršanů k Římanům

Vojáci perské říše pod velením Kýra Velikého dobyli Anatolii brzy po roce 546 př. n. l. ; Kos se poté nakrátko dostal pod perskou nadvládu. Po řeckém vítězství nad Peršany v bitvách u Platají a Mykalé v roce 479 př. n. l. se ostrov připojil k Délskému spolku, společenství vedenému Athénami. Kos se zapletl i do peloponéské války v letech 43 1–4 04 př. n. l. mezi Athénami a Spartou; přestože měl dórské obyvatelstvo, připojil na stranu Sparťanů až roku 412 př. n. l. Athény provedly odvetnou trestnou výpravu, ale Kos se v roce 407 př. n. l. vzbouřil, následně se však v roce 378 př. n. l. vrátil na athénskou stranu. Občanská válka mezi prosparťanskou a proathénskou frakcí na Kosu byla odvrácena v roce 366 př. n. l. založením nového města poblíž dávno existující osady Seraglio a díky politické podřízenosti ostatních ostrovních měst.

Město Kos s přístavem poblíž hlavních tras v Egejském moři prosperovalo. Po krátkém období nadvlády ze strany města Halikarnass na protějším pobřeží zabral obě města generál Alexandra Velikého Ptolemaios I. ( v roce 333 př. n. l. ) – a dalších 150 let měl pak Kos silné vazby na Alexandrii, hlavní město říše Ptolemaiovců.

Kos podporoval Římany během jejich válečných tažení v letech 21 5–1 90 př. n. l. , kdy se snažili rozdrtit poslední makedonské krále na řecké pevnině, a stal se prominentním bankovním centrem. V roce 88 př. n. l. vyplenil Kos Mithridatés Pontský. V odvetě za to Kos poskytl flotilu Římu, díky čemuž byl u Římanů v oblibě – za republiky i za císařství, kdy byl posvátný léčebný okrsek Asklepion hojně navštěvován.

Fresky uvnitř kláštera sv. Jana Evangelisty, ostrov Patmos

Byzanc a křesťanství

Upadající Římská říše byla rozdělena na východní a západní část. V roce 330 n. l. císař východní části Konstantin přesunul své hlavní město do Byzance a přejmenoval jej na Konstantinopol (dnešní Istanbul). A zatímco posledního císaře západořímské říše sesadili Gótové v roce 476, východní část někdejší Římské říše byla až do roku 1025 největší středomořskou mocností.

V roce 393 se křesťanství v této říši stalo státním náboženstvím; liturgie a Nový zákon byly přeloženy do starořečtiny zvané koiné , jež vycházela z helénského dialektu užívaného v Alexandrii. V Byzanci byly postupně vymýceny stopy pohanského helénismu – nejzřetelněji se to projevilo použitím antického chrámového zdiva na stavbu nových kostelů.

Křesťanství se pak brzy dostalo i na Dodekanéské ostrovy. Na Kosu i přilehlých menších ostrovech vznikaly v 5. či 6. sto letí baziliky s propracovanými mozaikovými podlahami, často vybudované na základech pohanských chrámů; tyto baziliky byly však většinou srovnány se zemí zemětřesením v roce 554 n. l. nebo při nájezdech Saracénů v následujících stoletích.

Hippokrates, otec medicíny

Hippokrates (asi 460–370 př. n. l.) je považován za otce lékařské vědy a ovlivňuje lékaře dodnes (alespoň díky Hippokratově přísaze, kterou zřejmě ani nesložil a jež se sotva podobá původní verzi). Hippokrates se narodil na Kosu, pravděpodobně v antické obci Astypalaia, ale další detaily z jeho života jsou obestřeny tajemstvím. Byl jistě velkým léčitelem, který procestoval křížem krážem celé klasické Řecko, ale část své kariéry strávil výukou žáků a praxí na svém rodném ostrově. Hippokratovi bylo připisováno kolem sedmdesáti lékařských textů, z nichž však jen několik mohl skutečně napsat. Pojednání O vzduchu, vodách a místech ( o důležitosti prostředí pro zdraví) z doby kolem roku 400 p ř. n. l . je ovšem jeho původní prací; většina ostatních děl byly pravděpodobně kompilace z knihovny na ostrově Kos, která se během 2. století př. n. l. objevila v ptolemaiovské Alexandrii. Důraz na kvalitu vody a ovzduší, ve kterém žijeme, a celostní přístup antického řeckého lékařství je stále aktuální. Rodný ostrov dnes Hippokrata náležitě oslavuje – je po něm pojmenovaná ulice, park, socha i mezinárodní lékařský institut.

V 7. století byla Konstantinopol obléhána Peršany a Araby, ale byzantská říše se ubránila a ztratila pouze Egypt. Od 9. až do počátku 11. sto letí se ortodoxní byzantská víra vyznačovala duchovním sebevědomím. Konstantinopol byla označována za „nový Jeruzalém“, určený pro „vyvolený lid“. Tyto názory přispěly k vážné diplomatické roz trž ce se západní římskou církví, jež v roce 1054 vyvrcholila církevním schizmatem.

Hippokratův strom, Kos

Dodekanéské ostrovy se staly cílem pravidelných pirátských nájezdů a v následujících letech se do jejich historie žádné mimořádné události nezapsaly – snad s výjimkou založení kláštera Agiou Ioannou Theologou v roce 1088 na ostrově Patmos, který opat Christodoulos dostal od císaře darem.

Křižáci a dobytí ostrova Osmany

V roce 1095 křižáci plenili Dodekanéské ostrovy po cestě do Jeruzaléma. Ještě horší události se odehrály v roce 1204, když Benátčané, Francouzi a Němci během 4. křížové výpravy vyplenili a obsadili Konstantinopol. Latinská knížata a jejich stoupenci si rozdělili byzantskou říši na čtyři malá království (despotáty) ; žádné z nich nemělo své hlavní sídlo na ostrovech, i když Rhodos a Kos byly v držení byzantského aristokrata Lea Gabalase po čtyřicet let.

V roce 1261 pak dynastie Palaiologovců (dočasně usazená v Nikajském císařství) získala Konstantinopol zpět, ale Byzanc již nikdy (pokud jde o území a moc) neměla takové postavení jako dříve. Jedinými západními spojenci dynastie byli Janované, jejichž podpora ale nebyla zadarmo: požadovali za ni rozsáhlá obchodní privilegia v hlavním městě a postoupení mnoha ostrovů v Egejském moři (až do roku 1355) různým rodinám z Janova.

Janovští dobrodruzi uchvátili Rhodos a další Dodekanéské ostrovy, ale v roce 1309 rytíři řádu svatého Jana – vyhnaní z Palestiny a nespokojení na Kypru – Rhodos dobyli pro sebe. Kos padl do jejich rukou v roce 1314, stejně jako většina Dodekanéských ostrovů. Astypalea, Karpathos a Kasos zůstaly v rukou Benátčanů, zatímco ostrov Patmos si zachoval status pravoslavného klášterního území. Na většině ostrovů se objevily citadely rytířů svatého Jana (johanitů) – některé byly nově vybudované, jiné vznikly ze starších byzantských hradů.

Uklidňující účinek Kosu

Italská vláda a druhá svě tová válka

Italská architektura v obci Lakki, ostrov Leros

Německé tanky na Rhodosu, září 1943

Roky půjček a podpor