Top 10 zajímavostí

Pinakothek der moderne Největší muzeum moderního umění a designu v Evropě

Marienplatz Mnichovské hlavní náměstí se sloupem Panny Marie

Englischer Garten V parku je známá Čínská věž a také restaurace s venkovním posezením

Alter Peter Z nejstaršího mnichovského kostela je krásný výhled na město i na Alpy

Deutsches Museum Muzeum vědy a techniky světové úrovně

Alte Pinakothek Jedna z největších uměleckých galerií na světě

Residenz Někdejší královský palác se sedmi nádvořími a nádherným renesančním sálem zvaným Antiquarium

Königssee Možná nejhezčí vodní plocha jižního Německa, obklopená vysokými Alpami

Zámek Neuschwanstein Romantická představa Ludvíka II. Bavorského o středověkém hradu

Asamkirche Mistrovské dílo bratří Asamů plné soch a krásné výzdoby

Ideální den v Mnichově

9.00 Snídaně

Den můžete začít tradiční snídaní – klobásou s hořčicí a preclíkem; zajděte na ni do podniku Zum Spöckmeier, který je zárukou toho nejčerstvějšího Weißwurstu.

10.00 Rezidence

Prohlídku mnichovských pamětihodností začněte v Rezidenci. Na zhlédnutí tří hlavních atrakcí – muzea Residenz, Schatzkammer (Klenotnice) a Cuvilliésova divadla – budete potřebovat alespoň dvě hodiny.

12.30 Nákupy

Čas zajít do butiků a obchodů s módou na Maximilianstraße. Výlohy si můžete prohlédnout i na Residenzstraße a Theatinerstraße. Mezitím vám asi vyhládne.

13.30 Oběd v centru města

Hlad můžete utišit třeba v restauraci Weisses Bräuhaus, kde dostanete tradiční bavorská jídla, anebo v podniku Prinz Myshkin s lehčí vegetariánskou kuchyní.

14.30 Moderní umění

Po obědě se vydejte do Muzejní čtvrti za denní dávkou kultury. Z bohaté nabídky nestihnete vidět vše, proto vybírejte pečlivě. Fanoušci současného umění a designu by měli zajít do muzea Brandhorst a také si prohlédnout dílo Andyho Warhola. Baterky pak můžete dobít v trochu starosvětské kavárně v nedaleké Alte Pinakothek.

16.30 Posezení v zahradě

Zajděte si do Englischer Garten, kde s místními můžete posedět v Chinesischer Turm a dát si tam kávu, pivo nebo něco ostřejšího. Pak vyjděte z parku směrem na jih k řece a podívejte se na surfaře krotící vlny Eisbachu.

18.00 Na zdraví!

Skvělým tipem, kam si zajít na něco k jídlu a pití, je některá z místních naprosto nenapodobitelných velkých pivnic. Turistickým zážitkem může být návštěva podniku Hofbräuhaus; autentická je i Augustiner Bräustuben nedaleko stanice S-Bahn Hackerbrücke nebo tři zastávky tramvají č. 18 nebo č. 19 od hlavního nádraží (Hauptbahnhof).

20.30 Je libo jazz?

Den můžete skvěle zakončit v některém z výborných jazzových klubů. Dobrými tipy jsou kluby Unterfahrt v kulturním centru Einstein či Mister B’s. Pokud jazz není zrovna váš šálek kávy, o něco různorodější noční život najdete poblíž nádraží Ostbahnhof v klubech Kultfabrik či Optimolwerke anebo v barech čtvrti Gärtnerplatzviertel.

Úvod

Hlavní město Bavorska Mnichov patří díky své uvolněné, někdy až trochu „středomořské“ atmosféře k nejpodmanivějším městům Evropy: najdete v něm fascinující historii, kulturu, tradiční gastronomii a kousek „za humny“ Alpy, zvoucí k různým venkovním aktivitám.

Město vždy dokázalo zkombinovat tradiční německý perfekcionismus a smysl pro povinnost se specificky bavorskou snahou si plnění povinností zpříjemnit. Přijedete-li do Mnichova pracovně, bude se vám zdát, že ve srovnání s jinými německými městy jsou tady obchodní obědy o něco delší, zatímco pracovní doba poněkud kratší. Když ale na vlastní oči spatříte bohatství města, zdejší dynamický automobilový průmysl a efektivní systém hromadné dopravy, ani vás nenapadne, že by zdejší uvolněný přístup k práci a k životu mohl mít negativní vliv na produktivitu.

Volejbal v Englischer Garten

Mnichov a celé Bavorsko jsou bezpochyby nejoblíbenější turistickou destinací v Německu. Podle průzkumů veřejného mínění se navíc toto město umístilo na nejvyšší příčce v žebříčku míst, kde by chtěli Němci bydlet. Není to jenom elegance a prosperita, co dělá z Mnichova takové lákadlo, ale i zdejší životní styl – ten možná nejlépe pochopíte za dlouhých a teplých letních večerů u stolu některé pivní zahrádky. Mnichov, hlavní město tradičně katolicky a konzervativně orientovaného Svobodného bavorského státu (jak zní oficiální název spolkové země), odráží nezávislost „ducha Bavorska“; na druhou stranu je to však kosmopolitní město, kde našli svůj domov lidé pocházející ze všech koutů světa.

Mnichov je rovněž synonymem pro pivní slavnosti Oktoberfest, které si při vyslovení názvu města asi vybaví většina lidí. Jedná se o vskutku velkolepou akci, při které více než 6 milionů návštěvníků každoročně vypije na 7 milionů litrů piva. Kromě dobrého pití je sem táhne také charakteristická pohostinnost a nenucená sounáležitost, pro které existuje v němčině výraz Gemütlichkeit.

Centrum kultury

Byla by ale chyba domnívat se, že společenský život Mnichova je pouze jeden dlouhý Oktoberfest. V důsledku poválečného rozdělení Berlína se Mnichov stal hlavním městem kultury Spolkové republiky Německo – což v konkurenci měst jako Hamburk či Kolín nad Rýnem rozhodně nebylo málo. Zdejší Opera a další koncertní sály dělají z města hudební mekku Německa dodnes – uvádějí se v nich zejména díla Richarda Strausse, Wolfganga Amadea Mozarta a Richarda Wagnera. Wagnerovým patronem byl „šílený” král Ludvík II. Bavorský, který si mimo jiné nechal na úpatí Alp postavit pohádkový zámek Neuschwanstein; byl to však už jeho dědeček Ludvík I., kdo položil základy kulturního renomé města. Nashromáždil velké sbírky uměleckých předmětů a dal pro ně postavit i odpovídající muzejní budovy. Tento kulturní odkaz žije v Mnichově dál a město se pyšní prvotřídními uměleckými sbírkami – ať už jde o obrazy starých mistrů ve Staré pinakotéce, anebo avantgardní díla vystavená v Pinakotéce moderního umění či v muzeu Brandhorst. Malíři si již odedávna pochvalovali umělecké klima města, zejména pak „bohémské čtvrti“ Schwabing, kde počátkem 20. století vznikla umělecká skupina či škola zvaná Blaue Reiter, do které patřili třeba Vasilij Kandinskij, Paul Klee nebo Franz Marc.

Mnichov se stal i centrem tiskařského a nakladatelského průmyslu a také obdivované nové německé filmové vlny, jejímiž představiteli jsou režiséři jako Volker Schloendorff, Werner Herzog či Edgar Reitz. Město má i své temnější stránky – právě zde Adolf Hitler založil nacistické hnutí. Bouřlivá válečná léta jsou však již naštěstí dávno pryč a obyvatelé Mnichova jsou většinou rádi, že světla „politických ramp“ se po roce 1945 zaměřila spíše na Bonn a na Berlín.

Trocha statistiky

Mnichov je hlavním městem regionu Horní Bavorsko a současně celé spolkové země Bavorsko. Leží prakticky v rovině, na sever od úpatí Alp, v nadmořské výšce asi 530 m n. m. Počet obyvatel města (rozkládajícího se na ploše 310 km^2) činí přibližně 1,5 milionu, což dělá z bavorské metropole třetí největší město v Německu – hned za Berlínem a Hamburkem.

Opravené historické dědictví

Mnichované se snažili o uchování historické identity města. Rozsáhlá poškození na konci 2. světové války se obyvatelé mnoha německých měst rozhodli vyřešit tak, že se odstřihli od minulosti a města znovu vybudovali v moderním stylu. V bavorské metropoli tomu bylo naopak. Tady přistoupili na náročnou a někdy bolestnou cestu obnovy a rekonstrukce významných chrámů a dalších památek. I v Mnichově je řada moderních kancelářských budov – ty ale najdete spíše na předměstích, zatímco jádro starého města si zachovalo své historické architektonické kouzlo. V Mnichově dodnes naleznete i stopy po válečném běsnění – například Siegestor (bránu Vítězství v ulici Ludwigstraße), která zde stojí uchovaná ve stejném stavu jako na konci války.

Vnitřní jádro města je přívětivé zejména pro pěší návštěvníky – sofistikovaný dopravní systém odvádí většinu automobilového provozu z centra na silniční obchvat a skvělý je i místní systém veřejné hromadné dopravy. Z centra vybíhají široké bulváry lemované stromy, vybudované posledními bavorskými králi – i ty přispívají k celkové eleganci města.

Otevřené prostory

Englischer Garten (Anglická zahrada) na březích řeky Isar je mezi evropskými parky skutečným klenotem. Rychlý tok řeky je způsoben blízkostí Alp, v nichž Isar pramení. Za jasného dne s dobrou viditelností se zdá, že Alpy se tyčí opravdu kousek za městem.

Ve velkém pivním stanu na Oktoberfestu

Toho využívají místní obyvatelé, z nichž mnozí přišli do města právě z blízkých venkovských oblastí. O každém víkendu dochází k masovému přesunu Mnichovanů na venkov a k jezerům v okolí města. V zimě pak mnoho z nich míří dále na jih do hor za lyžováním, které je nedílnou součástí bavorského životního stylu.

Přestože je dnes Mnichov bezpochyby velkoměstem, uchovává si pořád lehce venkovskou atmosféru, neboť z venkova pochází značná část jeho obyvatel.

Stručná historie

Mnichov zdaleka nepatří k nejstarším městům v Bavorsku. V dobách středověku, kdy města jako Norimberk, Augsburg, Landshut či Regensburg (Řezno) již dávno vzkvétala, byla na místě dnešní bavorské metropole jenom malá „pobočka“ kláštera benediktinů z Tegernsee. V 8. století se místu říkalo jednoduše Ze den Munichen, což v místním nářečí znamená Zu den Mönchen („U Mnichů“). Dodnes je na mnichovském městském znaku vyobrazeno dítě v mnišském hábitu, tzv. Münchner Kindl.

V roce 1158 toto sídlo na břehu řeky Isar zaujalo bavorského a saského vévodu Jindřicha Lva (mimo jiné také bratrance německého císaře Fridricha Barbarossy). Ten hledal vhodné místo, kde by zřídil celnici pro vybírání mýta ze soli těžené v sousedním Salcbursku a přepravované přes bavorské území. Do té doby bylo mýto ze soli vybíráno mocným biskupem z Freisingu o něco severněji, na mostě u Oberföhringu. Vévoda Jindřich dal tento most zbořit a na místě dnešního mnichovského mostu Ludwigsbrücke postavil most nový, spolu s tržnicí, celnicí a mincovnou.

Biskup Otto z Freisingu to však nesl těžce; byl strýcem Fridricha Barbarossy a u něj si také stěžoval. Císař nakonec rozhodl ponechat Mnichov v lénu Jindřichu Lvovi s tím, že jedna třetina vybraného mýta připadne freisinské diecézi – tento podíl se poté biskupům odváděl až do roku 1852. Datum tohoto císařského výnosu – 14. červen 1158 – je považováno za oficiální datum založení Mnichova.

Obchod se solí pomohl Mnichovu vyrůst v prosperující středověké město. Roku 1180 ale Jindřich Lev odmítl císaři Fridrichu Barbarossovi vojenskou pomoc při jeho tažení. Vévoda za to byl uvržen do říšské klatby a císař pohrozil Mnichovu srovnáním se zemí. Biskup Otto se však za město přimluvil – měl ostatně proč, neboť z obchodu se solí měl značné příjmy. Mnichov tak byl zachráněn, město bylo ale jako léno uděleno rodu Wittelsbachů, který potom v Bavorsku vládl dalších sedm staletí.

Wittelsbachové u moci

Na konci 13. století už byl Mnichov největším městem na území ovládaném rodem Wittelsbachů. Stále sebevědomější mnichovští měšťané však byli nespokojeni a požadovali po vévodovi Ludvíkovi II. Hornobavorském (zvaném Přísný) větší podíl na moci. Ten si tehdy na svou obranu nechal postavit pevnost Alter Hof, jejíž pozůstatky dodnes stojí u náměstí Marienplatz.

Korunovace Ludvíka Bavora v roce 1328

Mnichov se na evropské politické scéně výrazněji uvedl v roce 1328, kdy byl vévoda Ludvík IV. Bavor (1294–1347) korunován na římského císaře. Na svůj dvůr v Mnichově zval učence z celé Evropy coby rádce. Zřejmě nejznámějšími z nich byli Marsiglio z Padovy a anglický františkánský mnich William Occam – středověcí filozofové, kteří se mimo jiné zabývali poměrem mezi světskou a církevní (potažmo císařskou a papežskou) mocí a byli v tomto směru podporovateli císaře Ludvíka.

Těžké časy

Morová rána v roce 1348 město zpustošila. Nemoc doprovázely nepokoje a náhlý hospodářský úpadek. Měšťané si frustraci ze špatné situace vybíjeli, jak bylo ve středověku obvyklé, na Židech.

Kvůli vysokým daním však došlo i na povstání proti patricijům – v roce 1385 byl zajat a na dnešním náměstí Marienplatz sťat bohatý kupec a radní Hans Impler, kterého tehdejší Mnichované (zřejmě neprávem) vinili ze zavedení příliš vysokých daní. Tyto události nakonec vedly k otevřené rebelii v letech 1397 až 1403.

Wittelsbachové však nakonec svoji moc znovu upevnili. Na tehdejším severním okraji města si vybudovali novou pevnost, zvanou jednoduše Residenz (Rezidence).

Reformace a protireformace

Situace se poté zklidnila a během 15. století v Mnichově vzkvétal obchod s vínem, solí a látkami, obchodovalo se i se zlatem a s kořením. V tomto období znovu obnovené prosperity byly postaveny nádherné budovy kostela Frauenkirche a Staré radnice.

V polovině 16. století docházelo k jakési architektonické dvojakosti: měšťané si své domy nadále stavěli ve slohu německé gotiky, bavorská šlechta však již dávala přednost renesančnímu stylu, který sem dorazil z Itálie. Podobu Mnichova z tohoto období zachycuje model města od Jakoba Sandtnera, který je vystaven v Bavorském národním muzeu. Většinu budov zpodobněných na tomto modelu však v 17. a 18. století nahradily barokní a rokokové paláce a v době průmyslové revoluce pak neogotické a neoklasicistní budovy.

V jednoduchosti je krása

Jeden z nejvýznamnějších myslitelů středověku William Occam proslul mimo jiné principem zvaným Occamova břitva, který – zjednodušeně řečeno – tvrdí, že pokud existuje pro nějaký jev vícero vysvětlení, je lepší dávat přednost tomu nejméně komplikovanému. Obyvatelům Bavorska takovýto způsob myšlení naprosto vyhovuje.

Věže kostela Frauenkirche

Záliba bavorské aristokracie v cizím stylu byla do jisté míry reakcí na rostoucí německý nacionalismus, pramenící z reformace: když Martin Luther v roce 1510 projížděl při své cestě do Říma Mnichovem, jeho tehdy ještě relativně umírněná kázání tady vzbudila sympatie. O nějakých deset let později však Lutherovy reformační názory rozhněvaly tradičně konzervativní bavorské vládce a vévoda Vilém IV. zavedl velmi tvrdá protireformační nařízení, která navrhli jezuité. Reformaci naklonění kněží a mniši byli zatčeni a popraveni.

Náboženský konflikt v sobě však skrýval i souboj o politickou a hospodářskou moc. Vznikající městská buržoazie viděla v reformaci příležitost ke zlepšení svého postavení a k vynucení si jistých reforem, kterým aristokracie do té doby neoblomně odolávala. V následujících rozbouřených letech se však měšťanům příliš nedařilo, a nakonec přišli dokonce i o monopol na obchod se solí.

S určitou mírou pomstychtivosti pak šlechta stavěla na odiv svůj politický triumf různými okázalými dvorními slavnostmi, například při příležitosti návštěvy císaře Karla V. a jeho španělské družiny v roce 1530. Vyvrcholením okázalosti pak bylo třítýdenní veselí doprovázející svatbu vévody Viléma V. s jeho snoubenkou Renatou Lotrinskou v roce 1568.

Lepší časy střídají zase ty horší

Není divu, že kvůli podobným výstřednostem státní pokladna v době nástupu Maxmiliána I. na trůn (1573–1651) zela prázdnotou. Vévoda Maxmilián (v roce 1623 se stal kurfiřtem) však přes všechny obtíže pokračoval v budování uměleckých sbírek. Pro jeho poddané to asi leckdy nebylo lehké, na druhou stranu mu vděčíme za to, že shromáždil umělecké klenoty vystavené dnes ve Staré pinakotéce.

Maxmilián dal také dle svého vkusu vyzdobit Rezidenci. Švédský král Gustav Adolf, který zavítal v roce 1632 během třicetileté války do Mnichova, byl prý Rezidencí natolik ohromen, že vyslovil přání odvézt si ji celou do Stockholmu. Namísto toho musel vzít nakonec zavděk 42 mnichovskými měšťany, kteří byli odvezeni jako rukojmí s příslibem jejich návratu po zaplacení 300 000 tolarů výkupného – tedy válečných reparací. O tři roky později se také téměř všichni (až na šest z nich) vrátili zpět.

Sál Antiquarium v Rezidenci, postavený kolem roku 1570

Třicetiletá válka (1618–48) napáchala v Mnichově méně škod než v jiných německých městech. Přesto si i zde strádání a nemoci vyžádaly svou daň. V roce 1634 zasáhla město znovu epidemie moru, při níž zemřelo na 7 000 obyvatel – tedy třetina tehdejší populace. Jako dík za přežití zbývajících dvou třetin svých poddaných nechal v roce 1638 Maxmilián na náměstí postavit Mariensäule (mariánský sloup).

Bavorští kurfiřti často město zatáhli do vojenských dobrodružství v zahraničí. V roce 1683 se Maxmilián Emanuel II. rozhodl pomoci Rakušanům proti Turkům obléhajícím Vídeň. Dostal se během tažení až k Bělehradu a domů přivedl 296 tureckých zajatců. Války proti Turkům dodnes připomínají velká plátna vystavená na zámku Schleißheim – město však kvůli nim upadlo do velkých finančních potíží a dluhů.

Během války o španělské dědictví (1701–14) bojoval Maxmilián Emanuel II. po boku Francie na straně poražených a Mnichov potom musel v letech 1704–14 nést břímě rakouské okupace. To vyvolalo hned v roce 1705 rebelii, jejíž vůdci však byli uvězněni a později popraveni na náměstí Marienplatz.

Ani po této válce neprojevovala bavorská aristokracie žádnou zvláštní účast, pokud šlo o strádání poddaných. Namísto toho si stavěla paláce pro sebe – mezi nimi například Arcibiskupský palác, palác Preysing nebo Törring-Jettenbach.

Mír v Anglické zahradě

Nevraživost obyvatel Mnichova vůči cizincům ještě vzrostla poté, co město obsadili uherští husaři v roce 1742. Poslala je sem rakouská císařovna Marie Terezie jako odvetu za protirakouské snahy a postoje bavorského kurfiřta.

Mnichovská dominanta chrám Theatinerkirche (1663–90)

Sny a naděje

Jmenovala se Lola

Konec snu

Ludvík II.

Modrý jezdec od Vasilije Kandinského

Mnichov a Adolf Hitler

Pochod za ustanovení Bavorské republiky v roce 1919

Válka a mír

Historické milníky

8. století

Založení benediktinského kláštera, sídlo pojmenováno podle mnichů.

1158

Jindřich Lev zřizuje u mostu přes Isar celnici a daní sůl ze Salcburska.

1180

Císař Fridrich Barbarossa konfiskuje Mnichov a další državy Jindřicha Lva a uděluje je rodu Wittelsbachů.

1328

Vévoda Ludvík IV. po korunovaci císařem ustanovuje za své sídlo Mnichov.

1348

Mnichov pustoší epidemie moru neboli černá smrt.

15. století

Mnichov je významným městem na obchodní cestě z Benátek.

1632

Mnichov obsazují během třicetileté války Švédové.

1638

Na náměstí Marienplatz je vztyčen mariánský sloup.

1704–1714

Mnichov obsazen Rakušany.

1742

Město obsazují uherští husaři.

1789

Angloameričan Benjamin Thompson zakládá Anglickou zahradu.

1805

Napoleonova návštěva Mnichova.

1806

Napoleon uděluje Bavorsku status království.

1826

Ludvík I. pokládá základní kámen Staré pinakotéky.

1845

Narození bavorského krále Ludvíka II.

1886

Ludvík II. nalezen utonulý ve Starnberském jezeře poblíž zámku Berg.

1918

Vyhlášení samostatné Bavorské republiky. Král Ludvík III. prchá ze země.

1919

Zastřelen Kurt Eisner, předseda vlády krátce trvající socialistické republiky.

1923

Hitlerův známý mnichovský „Pivní puč“.

1935

Mnichov se stává metropolí nacistického hnutí.

1938

V Mnichově je za účasti čtyř evropských velmocí podepsána dohoda o odstoupení československého pohraničí hitlerovskému Německu.

1939–45

Během války je na město provedeno přes 70 náletů a zabito na 6 000 lidí.

1972

Mnichov hostí XX. letní olympijské hry.

2002

Otevření Pinakotéky moderního umění. V Německu je zavedeno euro.

2006

Otevření Židovského muzea na náměstí St-Jakobs-Platz.

2009

Otevření muzea Brandhorst.

2012

Mnichov slaví 200. výročí otevření první pivní zahrady. Objevena významná umělecká díla ztracená během období nacismu.

2015

Otevřeno Dokumentační centrum nacionálního socialismu.

2017

Angela Merkel vyhrává spolkové volby, stává se počtvrté kancléřkou.

Table of Contents

Top 10 zajímavostí

Ideální den v Mnichově

Úvod

Centrum kultury

Opravené historické dědictví

Otevřené prostory

Stručná historie

Wittelsbachové u moci

Těžké časy

Reformace a protireformace

Lepší časy střídají zase ty horší

Mír v Anglické zahradě

Sny a naděje

Konec snu

Mnichov a Adolf Hitler

Válka a mír

Historické milníky

Zajímavosti