TOP 10 zajímavostí

Torre dos Clérigos

Dominantou města je tato barokní věž s 225 schody. Pokud je zdoláte, naskytne se vám údajně ten nejlepší výhled na město (strana 44)

Katedrála Sé

Na město se můžete podívat i z impozantní katedrály na vrcholu kopce (strana 34)

Portské vinné sklepy

Vinné sklepy ve Vila Nova de Gaia nabízí prohlídky spojené s degustací portského vína (strana 66)

Igreja de São Francisco

Navenek prostá fasáda ukrývá nádherný interiér zdobený zlacenými barokními dřevořezbami (strana 32)

Palácio da Bolsa

Historické sídlo burzy s honosným interiérem (strana 30)

Estacão de São Bento

Vstupní hala hlavního nádraží je zdobená historickými výjevy na typických středomořských kachličkách azulejos (strana 40)

Serralves

Muzeum současného umění ve vile ve stylu art deco, obklopené parkem, si žádný milovník umění nesmí nechat ujít (strana 64)

Livraria Lello

Jedno z nejkouzelnějších knihkupectví, které svým prostředím připomíná fantastický svět Harryho Pottera (strana 46)

Město mostů

Asi hodinová plavba po řece pod šesti slavnými mosty představuje příjemný způsob, jak si prohlédnout město (strana 73)

Jardim do Palácio de Cristal

Romantické zahrady s výhledem na řeku jsou ideálním místem na piknik nebo výlet s rodinou (strana 56)

Ideální den v Portu

9.00

Snídaně

Svůj den můžete začít kávou, vajíčky nebo čerstvým croissantem v příjemné kavárně Mercador na Rua das Flores. Celá ulice jako by vybízela k procházce mezi majestátními měšťanskými domy a lákavými obchůdky.

10.00

Výstup na věž

Po snídani můžete navštívit nedaleký barokní kostel Clérigos. Nenechte si ujít výhled na celé město z pověstné kostelní věže.

11.00

Ráj kachliček azulejos

Vydejte se do centra veškerého dění na náměstí Praça da Liberdade po Rua dos Clérigos. Široká Avenida dos Aliados vás dovede až k budově radnice. Naproti stojí vlakové nádraží São Bento. Na výzdobu nádražní haly bylo použito 20 000 typických kachliček azulejos , zachycujících portugalskou historii a tradice.

12.00

Z katedrály Sé do Ribeiry

Hlavní ulicí se dostanete ke katedrále Sé a promenádě Ribeira s výhledem na město. Až si prohlédnete katedrálu a ambit, doporučujeme projít se k promenádě kolem Biskupského paláce – stačí se dát po schodech po jeho pravé straně.

13.30

Kavárny na nábřeží

Z promenády na nábřeží se po mostě Dom Luís I vydejte přímo do Vila Nova de Gaia. Tady se můžete usadit v některé z kaváren s výhledem na řeku nebo si dát gurmánskou svačinku na novém tržišti Mercado Beira Rio hned za nábřežím.

14.30

Vinařství v Port Galore

Po obědě si dopřejte prohlídku a ochutnávku v některém z mnoha portských vinných sklepů.

16.00

Jardim do Morro

Z lanovky do zahrad Jardim do Morro je skvělý výhled na řeku, most Dom Luís I a vůbec celé Porto. Vyšplháte-li však k belvederu kláštera Serra do Pilar sami, poskytne vám to intenzivnější zážitek i lepší výhled.

17.30

Čas na aperitiv

Podvečer vybízí k procházce po malebném nábřeží Ribeira, lemovaném kavárnami. V kterékoli z nich si můžete dát porto tónico (bílé portské víno s tonikem a ledem) a kochat se pohledem na přístav na levém břehu.

20.00

Stará dobrá taverna

Vyzkoušejte místní speciality v tradiční taverně Adega de São Nicolau (viz str. 106) , útulné restauraci připomínající vinný sklep, která leží na západním konci nábřeží.

22.00

Trochu jiná Galeria

Propadněte nočnímu životu místních v uličkách kolem Rua da Galeria de Paris a pak protančete noc v Café au Lait nebo v Plano B.

Úvod

Druhé největší portugalské město bylo po staletí synonymem pro portské víno. V poslední době však prochází obnovou a nabízí mnohem více než jen tento pověstný nápoj. Kdysi průmyslové Porto se dnes může chlubit živou kulturní scénou a příjemným prostředím.

Jedním z nejkouzelnějších míst je bezesporu ústí řeky Douro vlévající se do Atlantiku. Porto vždy bylo prosperujícím městem, zejména díky obchodní stezce vybudované Římany. Právě v Portu také princ Jindřich Mořeplavec (1394–1460) přilnul k námořním lodím a zajistil Portugalsku přední pozici mezi přístavy v období zámořských objevů. Město také bohatlo z výroby trojstěžňových lodí, tzv. karavel. Lukrativní obchod s kořením byl postupně nahrazen prodejem portského vína do Británie. Město je dodnes centrem výroby portského a stopy po spoluúčasti Británie v tomto odvětví můžeme dodnes spatřit ve jménech společností, které se mu věnují.

Řeka Douro

Řeka Douro byla po dlouhou dobu zdrojem bohatství Porta. Je dlouhá 900 km a jedná se tak o třetí nejdelší řeku Pyrenejského poloostrova. Pramení v severním Španělsku poblíž městečka Duruelo de la Sierra a u Porta se vlévá do Atlantského oceánu. Teče mezi malebnými terasovitými vinohrady, které jsou už po staletí proslulé produkcí portského vína. Tradičně se víno převáželo v dubových sudech na člunech přizpůsobených k tomuto účelu, tzv. barcos rabelos , aby bylo následně uskladněno v chladných vinných sklepech ve Vila Nova de Gaia na protějším břehu řeky. Byla to nebezpečná cesta, barcos rabelos musely proplouvat často mělkými, rychle tekoucími vodami horního toku Doura. Tyto pestrobarevné loďky se už běžně nepoužívají. Víno je dnes přepravováno poněkud méně romanticky, zato mnohem praktičtěji – kamionem. Na nábřeží v Portu je však k vidění spousta replik barcos rabelos , mnohdy i s nákladem sudů.

Historie Porta

Porto nabízí překvapivou směsici architektury. Mezi červenými střechami se vypínají barokní kostely a řeku, která se prodírá městem, křižují obrovské mosty. Blízký vrch navíc nabízí výhled z tzv. miradouros (vyhlídek). Z těch je mimo jiné nádherný pohled přes řeku na Vila Nova de Gaia, kde v proslulých sklepech vzniká to pravé portské víno. Za střed města můžeme označit barokní věž Torre de Clérigos. Tato 75 m vysoká zvonice patří ke stejnojmennému kostelu. Směrem k řece pak výhled korunuje katedrála Sé. Tyto dvě památky však nejsou jedinými zdejšími skvosty. Po celém městě jsou rozesety barokní kostely s vysokými věžemi, jejichž na první pohled střízlivé fasády ukrývají doslova zlatý poklad v podobě pozlacených dřevořezeb zdobících interiéry. Barokní památky kupodivu zůstaly bez újmy i navzdory velkému zemětřesení v roce 1755.

Porto z výšky

Skutečným lákadlem pro turisty je čtvrť Ribeira, která je zapsaná na seznamu světového kulturního dědictví UNESCO. Unikátní je díky pestrobarevným domkům a nespočtu restaurací lemujících nábřeží. Za nábřežím se rozkládá labyrint strmých dlážděných uliček a schodišť, kde se z balkonů spouští záplava květin. Staré město si zachovalo svůj historický ráz, a to i navzdory rekonstrukcím a snahám o modernizaci. Z Ribeiry do vesnice Vila Nova de Gaia se dostanete po ikonickém mostě Ponte Dom Luís I přes řeku Douro.

Porto a Lisabon

Staré portugalské pořekadlo praví: „Zatímco Porto pracuje, Lisabon si hraje, Coimbra studuje a Braga se modlí.“ Porto je hrdé na svou obchodnickou minulost a také na to, že propůjčuje jméno nejen slavnému vínu, ale i celému národu. V minulosti totiž Římané nazývali přístav, kde později vzniklo Porto, Portus Cale – přístav Cale. Z tohoto názvu později vzniklo Portucale, tedy dnešní Portugalsko. Porto je do dnešního dne významným obchodním centrem a jeho obyvatelé se zasazují o udržení tohoto statusu. Působí snad na pracovní morálku podnebí? Porto leží v severozápadním Portugalsku, 314 km severně od Lisabonu a pouhé 3 km od Atlantiku. Zdejší podnebí je sice stále dostatečně teplé na to, aby na úbočích kopců rostly palmy a strelície, obecně je zde však chladněji než v Lisabonu. Přílišná horka jsou vzácná a dešťových srážek je hodně, zejména v období od listopadu do března.

Stejně jako Lisabon se i Porto rozkládá na kopcích s výhledem na řeku. Tím ale vzájemná podoba měst končí. Porto se, na rozdíl od středomořského Lisabonu, v mnoha ohledech podobá severoevropským městům se střechami z červených tašek a skrytými barokními stavbami. Na první pohled je Porto skromnější a méně okázalé než Lisabon, může se s ním však směle srovnávat. Hlavnímu městu šlape na paty zejména v oblasti gastronomie, ubytování a nakupování. Porto bývá někdy považováno za „hlavní město severu“ a se svými 238 tisíci obyvatel je druhým největším městem Portugalska.

Nedělní vystoupení v městském parku

Porto na vzestupu

Ještě před necelými dvaceti lety mělo Porto pověst uzavřeného města. Jeho centrum zelo prázdnotou a vzbuzovalo dojem, že zájemcům o kulturu nemá co nabídnout. V posledních letech však zažívá hotovou renesanci. Do jeho ulic se vlil život a celá metropole vyzařuje vstřícnější atmosféru. Na obnově se dosud pracuje, a tak místní moderní architekturu doplňují třeba i do výše se tyčící žluté jeřáby.

V současnosti je Porto známým centrem umění, módy a bujarého nočního života. Svou pozici kosmopolitního města nadále cíleně upevňuje. Takřka každý den se otevírají nové bary a restaurace, aby uspokojily zvyšující se množství návštěvníků. I přes obrovskou nabídku různých typů ubytování – od luxusních hotelů přes hostely až po pronájem soukromých bytů – je potřeba začít dovolenou plánovat s dostatečným předstihem. Kromě klasického umění, jak ho známe ze zavedených galerií a kostelů, můžeme narazit na tucty alternativních forem v bohémských čtvrtích. Pouličním uměním zase ožívají dříve opuštěné prostory, které mohou sloužit jako scéna festivalům, hudebním produkcím nebo projektům moderní architektury. Také gastronomii se daří čím dál víc. K tradičním tavernám přibývají luxusní michelinské restaurace i trendy bary s tapas.

Gurmánský pokrm z chobotnice

Porto bylo již třikrát vyhlášeno nejlepší evropskou destinací (European Best Destination), a to v letech 2012, 2014 a 2017. Místní letiště bylo kvůli lepší dostupnosti rozšířeno a letecké společnosti přidaly přímé lety ze Severní Ameriky a Kanady. Velmi populární jsou také desítky letů nízkonákladových dopravců z evropských měst. Přístavní terminál Leixões je architektonickým skvostem. Byl otevřen teprve v roce 2015 a vítá stále větší počet návštěvníků.

Portu se navzdory rozmachu daří uchovávat si atmosféru provinčního města se spletitými uličkami a ručně malovanými azulejos . Ve strmých křivolakých uličkách stále rachotí staré tramvaje a na šňůrách mezi oprýskanými fasádami visí prádlo. Starousedlíci si dosud vychutnávají portské víno ve skrytu zdejších kaváren. Součástí každodenního života je také příprava tradičního pokrmu z fazolí a drštěk. Můžeme tedy směle říci, že Porto se změnilo, přesto však zůstalo své a jedinečné.

Za městem

„Porto“, nebo „Oporto“?

Místní říkají městu „Porto“, jak se vždy nazývalo. S názvem „Oporto“ přišli Britové v počátcích obchodu s portským vínem. Samohláska „o“ nebyla do názvu přidána náhodně. Jedná se o člen, který je umístěn před názvem města. Britové si ale mysleli, že je součástí názvu, proto městu říkali „Oporto“.

Vyjedete-li z města, můžete navštívit horní část toku řeky Douro nebo se vydat po stezce vinařských lodí. Lze si pronajmout auto nebo využít vyhlídkovou železniční trať. Je také možné přenocovat v některém z místních vinařství – quintas – a prohlédnout si přilehlé vinice. Dojet můžete až do historických měst Braga a Guimarães v severním Portugalsku. Směrem na jih pak leží univerzitní město Coimbra. Jen kousek za Portem je na pobřeží oceánu oblíbená přímořská oblast surfařů. Historická tramvaj vás podél řeky doveze až do Foz do Douro, kde se Douro vlévá do oceánu. Autobusem nebo metrem zase můžete dojet do Matosinhos, kde je nejkrásnější západ slunce – a kde najdete ty nejčerstvější ryby.

Stručná historie

Oblast dnešního Porta byla osídlena před více než třemi tisíciletími. Římané založili na pravém břehu řeky Douro osadu Portus a na protějším břehu osadu Cale. Jedna z teorií vysvětlujících dnešní název země spatřuje původ slova „Portugalsko“ ve slově „Portucale“ – tedy spojení názvů právě těchto dvou míst. Porto dalo jméno celému národu i proslulému vínu.

První osadníci

Porto leží v místě, kde řeka Douro ústí do Atlantiku, čehož strategicky využívali již první zdejší osadníci. Podle archeologických nálezů na území Porta byli jeho první osadníci keltského původu. O jiných skupinách se bohužel nedochovaly téměř žádné důkazy. Od 2. století př. n. l. spadalo město pod nadvládu Římanů a hrálo důležitou roli na hlavní obchodní trase mezi Lisabonem a Bragou.

Ve 4. století se Římská říše rozpadla a Evropa byla ze severu napadána barbarskými kmeny. V 5. století se dostaly až na území Galície. V Galícii se usadili Svébové – germánský kmen, který vládl z Bragy a podrobil si velkou část poloostrova. Svébové byli zanedlouho – v roce 469 – vystřídáni Vizigóty. Ti se u moci udrželi až do roku 711, kdy na Pyrenejský poloostrov vtrhli Maurové a vydobyli si nadvládu nad celou oblastí. Křesťanská válka za znovudobytí poloostrova ( v portugalštině známá jako reconquista ) začala roku 718 na severu poloostrova. Roku 868 bylo Portucale prohlášeno za hraniční oblast mezi křesťanským a islámským světem. Tento krok uskutečnil slavný vojevůdce, hrabě Vimara Peres, který měl silný vliv na celém západním pobřeží.

Výjev zachycující Jindřicha a Maury na typických kachličkách azulejos

Zrození národa

V období ústupu maurské nadvlády bylo hrabství Portucale jen nevýznamnou provincií spadající pod království León. Portugalsku se podařilo získat samostatnost, teprve když Alfons I. Dobyvatel, syn Jindřicha Burgundského, definitivně porazil Maury v bitvě u Ourique v roce 1139. Sám sebe poté jmenoval králem a přijal jméno Alfons I. Portugalský. Stávající území rozšířil o Santarém a Lisabon a řeku Tagus ustanovil státní hranicí.

Vláda burgundské dynastie skončila v roce 1383, kdy zahynul poslední burgundský král Ferdinand I. V roce 1385 porazil JanI. Portugalský, též zvaný Dobrý, v rozhodující bitvě u Aljubarroty Kastilce. Zajistil si tak postavení portugalského krále a založil novou vládnoucí dynastii. Vojáci krále Jana I. měli podporu anglických lučištníků a jejich společné vítězství vedlo k uzavření diplomatické anglicko-portugalské aliance v roce 1386. Tato smlouva byla stvrzena sňatkem krále s Filipou z Lancasteru, dcerou Jana z Gentu. Pompézní svatební obřad se konal v katedrále Sé v Portu. Tato aliance je dodnes považována za nejstarší svého druhu na světě.

Tripas à moda do Porto je stále jedním z nejikoničtějších pokrmů

Jindřich Mořeplavec

Byl to právě král Jan a jeho čtvrtý syn Jindřich, kteří navždy změnili mapu světa. Předpokládá se, že Jindřich se narodil v Portu v tzv. Casa do Infante , Princově domě, který je mimo jiné jednou z mnoha památek přístupných veřejnosti. Jindřich získal přízvisko Mořeplavec, protože financoval a zaštiťoval plavby zlatého věku portugalských objevů. V roce 1415 učinil odvážný krok a zmocnil se severoafrického města Ceuta. Nadobro tak skoncoval s útoky barbarských pirátů na portugalské pobřeží. V dobách tohoto tažení byly ty nejlepší kusy masa v celém městě určeny námořnictvu, aby mu dodaly sílu k riskantním bojům s Maury. Běžný lid namísto toho přežíval převážně na dršťkách – portugalsky tripos – proto se mu posměšně přezdívalo tripeiros („ti, kteří jedí dršťky“).

Sám Jindřich ve skutečnosti nebyl námořník. Vůbec první portugalské kolonie však byly založeny pod jeho jménem. V roce 1418 se přestěhoval na jihozápad a ve výběžku západní části dnešního Algarve, ve městě Sagres, založil námořní školu. Zde shromáždil skupinu kartografů, astronomů, geografů a mořeplavců, aby naplánovali plavbu z Evropy do Indie. Jindřich zemřel v roce 1460, aniž cestu do Indie uskutečnil. Portugalsku se ale nakonec podařilo založit impérium v Asii díky počinům mořeplavce Vasca da Gama. Důvodem jeho cest byl vedle náboženských intencí také obchod. Jindřich dokázal vybudovat obchodní monopol – včetně rozvinutého obchodu s otroky, které dovážel z téměř celého západního pobřeží Afriky.

V roce 1578 však portugalské dějiny zasáhla obrovská tragédie. Tehdejší mladý král Sebastian, poslední z dynastie Avizů, byl zabit v bitvě u Alcácer-Quibiru při marném pokusu o dobytí Maroka. Španělsko využilo situace a v roce 1580 obsadilo portugalské území. Portugalcům trvalo celých šedesát let, než se jim povedlo zorganizovat úspěšné povstání.

Portské víno a britské vlivy

Napoleonské invaze

Sklenice portského vína při degustaci

Čas obnovy

Porto dnes