Top 10 zajímavostí

Kotor Nádherně zachovalé středověké město Kotor je zapsáno v seznamu kulturního dědictví UNESCO

Národní park Skadarské jezero Největší jezero na Balkánském poloostrově je rájem divokého ptactva

Boka Kotorská Kouzelný záliv, obklopený strmými horskými svahy a útesy

Stari Bar Starobylé ruiny, prastaré olivovníky a dlážděné uličky plné kaváren

Národní park Durmitor Nejoblíbenější černohorská destinace pěších turistů je zapsána do seznamu přírodního dědictví UNESCO

Kaňon řeky Tary Nejhlubší kaňon v Evropě (1300 m) a biosférická rezervace UNESCO

Pěší turistika Zdejší turistické stezky patří k nejlepším a nejklidnějším v Evropě

Národní park Prokletije Jedno z nejodlehlejších a zároveň nejkrásnějších evropských pohoří

Sveti Stefan Fotogenický ostrůvek u černohorského pobřeží je tou nejluxusnější turistickou destinací v zemi

Klášter Ostrog Klášter ze 17. století vestavěný přímo do stěny mohutného útesu

Ideální výlet po Černé Hoře

1. den Cetinje a Lovćen

Z letiště v Podgorici vyrazte do bývalého hlavního města Cetinje, navštivte zde muzea a zajděte si na oběd. Vyjeďte si na horu Lovćen, poslední úsek zdolejte pěšky a prohlédněte si zdejší mauzoleum. Vraťte se do Kotoru, cestou se zastavte v Njeguši a ochutnejte zdejší pršut.

2. den Kotor

Prožijte den v uličkách Kotoru, zapsaného do seznamu UNESCO. Podívejte se do námořního muzea a do pevnosti.

3. den Boka Kotorská

Proti směru hodinových ručiček se vydejte po boce Kotorské. Oběd si dejte v Perastu a vyjeďte si na ostrov Gospa od Škrpjela. Pokračujte do Risanu, prohlédněte si mozaiky a trajektem se přepravte do Lepante.

4. den Projížďka po pobřeží

Zamiřte podél pobřeží na jih a v Budvě navštivte historické centrum. Zaplavte si v moři na pláži Jaz. Pokračujte kolem legendárního ostrůvku Sveti Stefan až do městečka Stari Bar, naobědvejte se v restauraci Kaldirma a prozkoumejte zbytky historického starého města. Den zakončete při západu slunce v Ulcinji.

5. den Jídlo a víno

Projděte se po historickém centru Ulcinje a vyrazte do Virpazaru na březích Skadarského jezera. Tady si nenechte ujít originální exkurzi po vinicích, na oběd se zastavte v Rijeka Crnojevića v restauraci Stari Most.

6. den Skadarské jezero

Pronajměte si kajak a vyrazte na Skadarské jezero. Udělejte si piknik na břehu a na večeři zajděte do Konoba Badanj.

7. den Horská túra

Autem pokračujte do Žabljaku. Po cestě se stavte v klášteře Ostrog, popřípadě si udělejte krátkou zajížďku k Pivské přehradě. Naobědvejte se v restauraci Koliba. Ze Žabljaku se vydejte autem nebo v sedlech vypůjčených horských kol na osmikilometrovou výpravu na Ćurevac. Odsud pokračujte pěšky zhruba půl hodiny až k vyhlídce nad nejhlubším bodem kaňonu řeky Tary.

8. den Prokletije

Pokračujte do Plavu po staré silnici přes Mojkovac. Z Plavu se vydejte na Gusinje a do údolí Grbaja a odtud na pěší túru na Volušnici v pohoří Prokletije.

9. den Biogradska Gora

Vydejte se zpět na Podgoricu. Cestou se zastavte u Biogradského jezera. Pokračujte v jízdě směr Podgorica a při další zastávce navštivte klášter Morača.

10. den Podgorica

Užijte si dopoledne v ulicích černohorské metropole. Po chutném obědě zamiřte zpět na podgorické letiště.

Úvod

Černá Hora leží na jižním konci sluncem zalitého Jadranu. Její pobřeží je poseto množstvím překrásně zachovalých historických městeček, vnitrozemí naopak dominují štíty mohutných hor. Na ploše necelých 14 000 km² najdete neuvěřitelné množství věcí, které stojí za to vidět. A přestože Černá Hora získala samostatnost až v roce 2006, jedním slovem fascinující je i její historie – země totiž leží přímo na pomyslné hranici mezi Východem a Západem a její podobu za poslední dvě tisíciletí utvářeli mimo jiné Řekové, Římané, Benátčané, Rakušané či Osmanská říše.

Pohled na kotorský Stari grad

Historické památky

Na pobřeží Jaderského moře leží několik historických památek mezinárodního významu. Pravděpodobně nejkrásnější a nejznámější je boka Kotorská (neboli Kotorský záliv), strmými útesy obklopená zátoka s ústím tak úzkým, že přes něj mohl být v minulosti natažen ohromný řetěz. Na jednom konci zátoky stojí středověké, hradbami obehnané město Kotor, které je zapsáno v seznamu světového kulturního dědictví UNESCO. Hradby obklopující toto fascinující bludiště uzounkých uliček jsou v porovnání s mnohem známějším Dubrovníkem více než dvakrát tak dlouhé. Mezi další klenoty boky Kotorské patří dva maličké ostrůvky. Jeden z nich byl vytvořen uměle a nachází se na něm půvabný kostelík, ke kterému do dnešních dní jednou do roka připlouvá slavnostní procesí tvořené pestrobarevnými rybářskými čluny.

Památky UNESCO

Do seznamu UNESCO jsou dnes zapsány dvě černohorské památky: na pobřeží je to krásně zachovalé středověké opevněné město Kotor s okolními částmi boky Kotorské, ve vnitrozemí pak majestátní panenské pohoří Durmitor s kaňonem řeky Tary. Několik dalších míst je umístěno na kandidátní listině, mezi nimi například Stari Bar, historické jádro Cetinje a národní park Biogradska Gora.

Cestou na jih navštivte postupně historické opevněné městečko Budva krčící se na skalnatých ostrozích, Sveti Stefan, jedno z nejvyhlášenějších a nejprestižnějších letovisek na Jadranu, stojící na místě bývalé rybářské vesničky. Na jižním cípu si potom prohlédněte historický Ulcinj. V Risanu si můžete prohlédnout úchvatné římské mozaikové podlahy. Na pobřeží i ve vnitrozemí Černé Hory najdete překrásné kláštery, z nichž za zmínku stojí zejména Morača se svými jedinečnými freskami ve stylu rašské školy a Ostrog, jehož bělostná fasáda vypadá jakoby vrostlá do mohutného skalního masivu. Úbočí kopců západně od Skadarského jezera pokrývají koberce vinic, krajina v okolí starobylého města Stari Bar je naopak poseta tisíci olivovníky, z nichž mnohé tu rostou již od dob Kristových.

Hluboké řeky, vysoké hory

I přes nezpochybnitelnou krásu celého pobřeží Černé Hory je největším zážitkem návštěva jejího vnitrozemí. Právě tady na vás čeká panenská příroda, takřka nedotčená lidskou činnosti, plná nádherných hor, hlubokých kaňonů, rozlehlých jezer a kouzelných horských ples. Právě takové scenerie najdete například v pralese Biogradska Gora, mohutném pohoří Durmitor, v okolí Skadarského jezera či v odlehlých horách poblíž hranice s Albánií.

Rafting na řece Taře

Díky své nedotčené přírodě je Černá Hora ideální destinací pro milovníky pěší či horské turistiky, jízdy na kajaku či raftingu. Pokud se mezi ně počítáte, určitě se vydejte do některého z pěti černohorských národních parků (Durmitor, Biogradska Gora, Skadar, Prokletije a Lovćen). Na okraji náhorní plošiny Durmitor můžete zavítat do nejhlubšího říčního kaňonu v Evropě (1300 m), vytvořeného řekou Tara, navštívit můžete i Skadarské jezero, největší jezero na Balkáně. Na vrcholu hory Lovćen stojí mauzoleum Petra II. Petroviće–Njegoše, básníka a panovníka Černé Hory. Nejmladším národním parkem v zemi je pohoří Prokletije, ležící na hranicích s Albánií a Kosovem. Jelikož je většina území Černé Hory krasového původu, můžete tu spatřit i největší podmořský pramen na Jaderském pobřeží, tryskající z útesu do moře nedaleko boky Kotorské.

Divoká příroda Černé Hory a národní parky zvlášť jsou domovem neuvěřitelného množství zvířat a rostlin. V odlehlejších horských oblastech žijí medvědi hnědí a vlci, i když jen ve skromných počtech a spatřit je na vlastní oči se poštěstí jen málokomu. Jsou velmi plaší a vyhýbají se kontaktům s lidmi, kteří je navíc často ilegálně loví. Mezi běžnější druhy živočichů patří jeleni, srny, lišky a divoká prasata a pochopitelně celá řada plazů a obojživelníků, včetně ještěrky balkánské, zmije růžkaté a užovky pardálí. Naprosto udivující jsou počty motýlů. Ornitologové by měli zamířit ke Skadarskému jezeru (hlavně do mokřadů chráněných Ramsarskou úmluvou) a k Ulcinjským salinám, kde žijí například pelikán kadeřavý, kormorán malý, potápka roháč, volavka stříbřitá a mnoho dalších druhů. Stejně bohatá a početná je zdejší flóra, z níž stojí za zvláštní pozornost porosty borovic z oblasti kaňonu řeky Tary. Mnohé druhy květin jsou rovněž velmi vzácné, často přímo endemické.

Pivská přehrada

Britský cestovatel Sir John Gardner Wilkinson o své cestě do Černé Hory, kterou uskutečnil roku 1848, napsal: „To, co vás na Černé Hoře nejvíce upoutá, je nekonečný počet horských hřebenů, tu a tam zkrášlených nějakým tím vysokým štítem. Na některých místech máte dokonce pocit, že hledíte na moře ohromných vln vytesaných z kamene.“ Velmi zajímavý postřeh, o kterém můžeme říct, že platí takřka bezezbytku až dodnes.

Zemětřesení v roce 1979

15. dubna 1979 otřáslo pobřežím Černé Hory masivní zemětřesení, které způsobilo obrovské materiální škody a zanechalo takřka 80 000 obyvatel země bez střechy nad hlavou. Nebyla to zde první událost tohoto druhu, k podobné katastrofě došlo například již roku 1667.

Nezávislost Černé Hory

V roce 2006 se v Černé Hoře konalo referendum, ve kterém si místní obyvatelé odhlasovali odtržení od Srbska. Od té doby se mnohé změnilo, jak v domácí politice země, tak na mezinárodním poli. Již v roce 2006 se Černá Hora stala členem OSN, v roce 2007 byla přijata do Mezinárodního měnového fondu a Světové banky, od roku 2009 platí pro obyvatele země bezvízový styk se zeměmi schengenského prostoru a v roce 2010 podala Černá Hora oficiální žádost o vstup do Evropské unie. V roce 2015 začala země jednat o vstupu do NATO. Dominantní postavou domácí politiky je již od roku 1991 Milo Đukanović, který je od roku 2012 ministerským předsedou Černé Hory.

Idylka v Perastu v boce Kotorské

Co se týče turistiky v Černé Hoře, počty návštěvníků země rok od roku stoupají. Takřka 90 % zdejších výletníků tvoří zahraniční turisté. Počet zaoceánských lodí, mířících do přístavů v Černé Hoře, se mezi lety 2007 a 2013 více než zdvojnásobil, zatímco samotné počty lodních cestujících stouply ve stejném období téměř šestinásobně. Černá Hora se pomalu ale jistě stává žádanou turistickou destinací, čemuž odpovídají i nově vzniklé developerské projekty typu Porto Montenegro či zavedení pravidelných leteckých linek spojujících Podgoricu s Londýnem (Ryanair, 2013), Bruselem (Ryanair, 2014) a Tivat s Londýnem a Manchesterem (Easyjet, 2016). Stále však platí, že většina turismu je soustředěna na pobřeží země a výprava do vnitrozemí je pořád spíše cestou do neznáma. Tady jako by se na některých místech čas doslova a do písmene zastavil.

Stručná historie

Od dávnověku do příchodu Římanů

V jeskyni Crvena stijena, nacházející se nedaleko moderního města Nikšić, byly nalezeny zbraně, šperky a nástroje datované do období 30–60 000 př. n. l. Archeologické nálezy z období mladší doby kamenné jsou v zemi vůbec poměrně běžné. V Lipci poblíž Risanu přežily až do dnešních dob primitivní jeskynní rytiny znázorňující jeleny a různé geometrické obrazce, které pocházejí pravděpodobně z 8. století př. n. l.

Socha krále Njegoše na hoře Lovćen

V 8. století př. n. l. se na ostrově Korfu usadili osadníci z Korintu, kteří od počátku 6. století začali kolonizovat přilehlé oblasti pobřeží Jadranu, včetně Risanu, Budvy a Baru. Přes jejich osady se do země snadněji šířil řecký vliv a kultura, což dokazují například artefakty nalezené na hřbitově v Budvě.

V průběhu 1. tisíciletí př. n. l. hrály při osidlování východního Jadranu důležitou roli příslušníci nejrůznějších dobových kmenů, souhrnně označovaní jako Ilyrové. Nejvýznamnější z nich byli Ardijové, ve své době velmi známí piráti a nájezdníci. Většinu času trávili na loupeživých výpravách, při kterých plenili města na pobřeží Jadranu. Vrcholu své moci dosáhli ve 3. století př. n. l. za vlády krále Agrona a později jeho ovdovělé manželky, královny Teuty.

$UserId$1

Moci a vlivu kmene Ardijů se postupně začali obávat i v Římě. Roku 229 př. n. l. podnikli Římané mohutnou trestnou výpravu, při které zatlačili piráty až k „branám“ boky Kotorské. Právě tady, konkrétně v Risanu, spáchala podle legendy královna Teuta sebevraždu. Římané v útocích pokračovali a nakonec si Ilyrské kmeny zcela podrobili; na dobytém území pak roku 35 př. n. l. vznikla římská provincie Illyricum, která pokrývala území celého východního Jadranu až na sever k řece Drin a ve vnitrozemí sahala až k hranicím Makedonie.

Ilyrské místní názvy

Odkaz Ilyrů je v zemi patrný i dnes. Příkladem může být název Dalmácie, který byl odvozen od jména ilyrského kmene Dalmatů, kdysi obývajícího severní pobřeží Černé Hory. Dokonce samotný Jadran (Adriatic) byl nazván podle ilyrských pirátů kmene Ardijů.

Nejvýznamnější římskou osadou na území dnešní Černé Hory byla Doclea (někdy též Dioclea), ležící nedaleko Podgorice, která v 1. století n. l. dokonce získala status municipia (města závislého na Římu). Archeologové zde nalezli šperky a další artefakty z období starého Říma, v Risanu byly navíc odkryty nádherné římské mozaiky.

Od 3. století n. l. byl celý Balkán, stejně jako samotná římská říše, pod permanentním tlakem nájezdníků, který neutuchal ani po rozdělení Říma císařem Diokleciánem v roce 286. Části Balkánu získal do své moci až byzantský císař Justinián v 6. století, celá oblast však byla velmi nestabilní a značně oslabená nikdy nekončícími válkami.

Středověk

Slované začali na Balkán přicházet ve velkém v průběhu 6. století, k samotnému pobřeží Jadranu se dostali ve století sedmém. Část kmene Srbů se usadila mimo jiné i na území dnešního jižního Srbska, Černé Hory a Kosova v oblasti zvané Raška, další srbské kmeny pak kolonizovaly Duklju (římská Doclea poblíž Podgorice), a staly se tak součástí oblasti zvané Zahumlje (dnešní Hercegovina).

V polovině 9. století se srbské kmeny z oblasti Raška (poblíž města Novi Pazar v jižním Srbsku) v reakci na stále sílící tlak sousední Bulharské říše sjednotily a vytvořily nový srbský stát, který se pod vedením prince Čarslava silně sblížil s Byzantskou říší. Raška se nakonec ve druhé polovině 10. století rozpadla a její území se dostalo pod kontrolu sousedního knížectví Duklja. Roku 1034 se jeho tehdejší vládce Štěpán Vojislav vzbouřil proti nadvládě Byzance a v roce 1040 dokonce zvítězil nad mnohem početnější byzantskou armádou. Duklja se stala nezávislým územím a Štefanův syn Michal Vojislav tak mohl roku 1077 přijmout z rukou papeže Řehoře VII. titul prvního krále stejnojmenného srbského státu. Město Bar bylo roku 1089 povýšeno na arcidiecézi. Přibližně od této doby se pro Duklju začalo vžívat označení Zeta.

Výzdoba kostela z 9. století

Počátkem 12. století se situace opět změnila. Vnitřní spory vládnoucí vrstvy a opakované útoky Byzantské říše a Rašky vedly k postupnému úpadku Zety, která se postupně změnila v pouhého vazala Byzance a oblast opět ovládla Raška. V 60. letech 12. století se v Rašce dostal k moci rod Nemanjićů, který svoji moc postupně upevňoval. Ve 14. století, za vlády krále Štěpána Dušana, se pak Raška stala opravdu významným samostatným srbským státním útvarem.

$UserId$2

28. června 1389 byla srbská a další křesťanská vojska poražena Turky v bitvě na Kosově poli a Srbové se ocitli na dlouhou dobu v područí Osmanské říše.

Černá Hora pod nadvládou Turků

Právě za turecké nadvlády nad Balkánem si Černá Hora začala pomalu utvářet svou vlastní národní identitu se svébytnými náboženskými a kulturními rysy, odlišnými od kultury a identity Srbů. V polovině 15. století se vlády nad Zetou ujal místní rod Balašićů. Po nich nastoupila dynastie Crnojevićů, která zemi ovládala z metropole na březích Skadarského jezera, později z nedalekého Žabljaku Crnojevići. I když Ivan Crnojević oficiálně osmanskou nadvládu akceptoval, neustále ji všemožně podkopával, především s pomocí Benátčanů. Ti však později uzavřeli s Osmany mír (přičemž jako dar obdrželi města na pobřeží Černé Hory) a Ivan byl pod stále sílícím tlakem Turků nucen z oblasti úrodných zetských nížin uprchnout a v nehostinné krajině pod horou Lovćen založit nové královské město Cetinje. Nechal tu vybudovat klášter, který byl dokončen v roce 1485 a ve kterém nechal jeho syn Đurađ v roce 1493 vytisknout první knihu jižních Slovanů v cyrilici. Roku 1499 byl však Turky vyhnán do Benátek a z Černé Hory se stala pevná součást Osmanské říše.

Osmanští vojáci

Kolem roku 1420 si Benátky podrobily většinu pobřeží jižního Jadranu, včetně Černé Hory, která dostala název Benátská Albánie. Benátky si uchovaly svůj vliv v oblasti východního Jadranu až do roku 1797, přestože jim již na konci 16. století Turci uzmuli jižní polovinu černohorského pobřeží.

Od vladyků k hospodarům

Nikola I. Petrović-Njegoš

20. století

Členové folklorního souboru v Cetinje

$UserId$2

Po skončení 2. světové války v roce 1945 se Černá Hora stala součástí Titovy Federativní lidové republiky Jugoslávie, složené z celkem šesti zemí – Srbska, Chorvatska, Bosny, Černé Hory, Slovinska a Makedonie a dvou autonomních oblastí – Kosova a Vojvodiny. Hlavní město země se přesunulo do Podgorice, která byla přejmenována na Titograd.

Černá Hora dnes

Oficiální královská návštěva

$UserId$1

Historické milníky

6. století př. n. l. | Korinťané se usazují v osadách u Jaderského moře.
3. století př. n. l. | Kmen Ardijů zakládá na Jadranu ilyrskou říši.
229 př. n. l. | Římané si začínají podmaňovat ilyrské kmeny.
6. století n. l. | Příchod Slovanů na Balkán.
cca 850 | Srbské kmeny v Rašce se spojují proti společnému nepříteli – Bulharské říši.
cca 960 | Postupný rozpad Rašky, mocenský vzestup Duklji.
1040 | Duklja získává nezávislost na Byzanci.
1077 | Michal Vojislav přijímá od papeže Řehoře VII. královskou korunu.
12. století | Duklja se začleňuje do Rašky (středověkého Srbska); jméno Duklja je postupně nahrazeno názvem Zeta.
1389 | Turci poráží Srby a ostatní křesťanská vojska.
1420 | Benátky si podmaňují celé jižní pobřeží Jaderského moře.
po r. 1480 | Ivan Crnojević se stává vazalem Osmanské říše.
1516 | Volba prvního vladyky v klášteře v Cetinje.
1789 | Osmanská říše formálně uznává Černou Horu.
1797 | Napoleon likviduje Benátskou republiku.
1852 | Danilo II. Petrović-Njegoš ruší nařízení, že vladyka musí žít v celibátu, a získává právo sám jmenovat svého nástupce.
1878 | Berlínský kongres.
1905 | První černohorská ústava.
1910 | Černá Hora se stává konstituční monarchií.
1918 | Podgorická skupština – král Nikola je svržen, Černá Hora se stává součástí Srbska. Vznik Království Srbů, Chorvatů a Slovinců.
1941 | Hitlerovská vojska vstupují do Království Jugoslávie.
1945 | Vznik Federativní lidové republiky Jugoslávie.
1979 | Mohutné zemětřesení u pobřeží Černé Hory.
1980 | Umírá Josip Broz Tito.
1991 | Chorvatská válka za nezávislost, Černá Hora podporuje Srbsko.
1992 | 95 % voličů se v referendu vyslovuje pro setrvání v Jugoslávii.
2002 | Vzniká Státní společenství Srbsko a Černá Hora.
2006 | Vznik samostatné Černé Hory.
2015 | Zahájena jednání o vstupu Černé Hory do NATO.