JUDE BELLINGHAM: NOVÝ VŮDCE

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.xyz.cz

www.albatrosmedia.cz

Tom a Matt Oldfieldovi

JUDE BELLINGHAM: NOVÝ VŮDCE – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2024

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Text © Matt Oldfield, 2023

Originally published in the English language as Ultimate Football Heroes: Bellingham by Studio Press, an imprint of Bonnier Books UK Limited, London.

Translation © Petr Tychtl, 2024

© NAKLADATELSTVÍ XYZ, 2024

E-book konverze © Grafické a DTP studio Albatros Media, 2024

ISBN tištěné verze 978-80-7683-517-7

ISBN e-knihy 978-80-7683-519-1 (1. zveřejnění, 2024) (ePDF)

ISBN e-knihy 978-80-7683-522-1 (1. zveřejnění, 2024) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7683-523-8 (1. zveřejnění, 2024) (mobi)

MATT OLDFIELD je zkušený spisovatel a šéfredaktor fotbalového webu Of Pitch & Page.

TOM OLDFIELD je sportovní spisovatel na volné noze a autor mnoha biografií, například Cristiana Ronalda,

Arsèna Wengera či Rafaela Nadala.

Pro všechny malé
i velké čtenáře

KAPITOLA 1

Debut na MS

21. listopadu 2022, Chalífův mezinárodní stadion

KDYŽ HRÁČI ANGLIE VSTOUPILI NA hřiště v Kataru, vedl je jejich kapitán Harry Kane, zkušený brankář Jordan Pickford a stoper Harry Maguire. A hned v závěsu za ním stál Jude Bellingham, zářivá mladá hvězda anglického středu zálohy. Chlapec z Birminghamu se chystal na svůj debut na mistrovství světa.

Wow, to je pro devatenáctiletého mladíka obrovský okamžik! Byl nervózní? Ne, nervózní ne – Jude vypadal klidně a spokojeně. Navenek soustředěný, i když uvnitř mu to vzrušením jen hučelo. Nemohl se dočkat výkopu; tohle byl jeho sen už od šesti let.

„Jdeme na to!“ tleskal a jásal, když skončily státní hymny.

Declan Rice se zatáhne hlouběji do defenzivního středu, a Jude tak bude mít volný prostor tvořit pod útočnou vozbou, stejně jako to dělá ve svém klubu Borussia Dortmund. Takto bývá nejlepší: běhá od přihrávky k přihrávce, využívá svou energii a dovednosti, aby pomohl svému týmu k vítězství.

Chtěl se stát hrdinou mistrovství světa. Svou první asistenci za reprezentaci si připsal už v září, v zápase s Německem, ale první reprezentační gól? Na ten ještě čekal… Prvních dvacet minut zápasu Anglie s Íránem byl Jude až příliš horlivý. Nemohl si pomoct, vždyť na mistrovství světa debutoval! Po hřišti se proháněl jako dítě v cukrárně, kazil první doteky a fauloval v nebezpečných oblastech.

„Omlouvám se!“ opakoval svým spoluhráčům z anglického týmu.

V průběhu prvního poločasu se však Jude uklidnil a častěji se dostával k míči. ŤUK! Přihrál do středu hřiště Masonu Mountovi.

ŤUK! Na pravém křídle vybojoval krásný dlouhý míč pro Kierana Trippiera. Ano, teď už to vidí celý fotbalový svět, Jude je stále lepší a lepší, stejně jako Anglie. Harry Maguire přihrál dopředu Masonovi, ten vrátil míč Raheemu Sterlingovi, který rozehrál doleva na Luka Shawa. To už je mnohem zajímavější!

Mezitím se už středem hřiště hnal Jude, který si naběhl do mezery mezi íránskými záložníky a obránci. Když vnikl do pokutového území, byl ještě nepokrytý, a tak když Luke zvedl hlavu, aby míč přihrál, Jude náhle sprintoval dopředu z místa penalty.

Ano!

Jude pozorně sledoval míč, jak se vznáší směrem k němu, a v pravou chvíli vyskočil, aby jej trefil hlavou. První část zvládl dokonale, teď přišla na řadu část druhá: přesně mířit. Klidně a chytře nasměroval míč do rohu branky. 1:0!

GGGGGGGGGÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓLLLLLLLLLLLLLLL!!!!!!!!!!!!!!!!!!!

Hurá, Anglie vyhrávala a Jude byl hrdinou, který vstřelil gól při svém debutu na mistrovství světa! Poplácal Mounta po ramenou a běžel slavit k fanouškům. Ale zatímco všichni kolem něj šíleli, Jude se ani neusmál. Ne, stále se tvářil zarputile; ještě nevyhráli. Do poločasu však bylo jasno, že Anglie zvítězí. Nejprve se Bukayo Saka trefil z hranice pokutového území a v nastaveném čase první půle se Jude vrhl po volném míči a rychle vyrazil vpřed. Poté, co unikl jednomu obránci, prostrčil chytrou přihrávku na Harryho Kanea, který ji křížem předložil Raheemovi, a ten ji z voleje uklidil do sítě. 3:0!

Jak působivý začátek pro Anglii! Když spěchal za Harrym a Raheemem, užíval si Jude debut snů na světovém šampionátu.

Práce je hotová, je čas zpomalit? V žádném případě – ve druhém poločase byl Jude energický jako vždy. Bojoval o každý míč, udělal spoustu důležitých zákroků a vybojoval četná přerušení ve středu pole. A když Anglie zaútočila, vpadl do pokutového území pro případ, že by přišla přihrávka – tentokrát se však Bukayo rozhodl jít na branku sám. 4:0!

„Pokračujeme!“ zařval Jude a hrdě zaťal pěst směrem k nebi. Přesto byl zklamaný, když se Írán prosadil a vstřelil čestný gól. Chtěl vítězství i čisté konto. No nic, nevadí, Anglie brzy přidala na obrátkách a Marcus Rashford vstřelil další gól. 5:1!

Je čas na odpočinek? Ne – i když už měli vítězství v kapse, Jude pokračoval až do konce. V osmdesáté deváté minutě Marcus zatočil míč a Jude letěl před dvěma soupeři, aby se k němu dostal jako první. Nataženou levou nohou přihrál Callumu Wilsonovi, který našel Jacka Grealishe. 6:1!

A i když Írán stihl ještě jednou snížit, teď už byl definitivní konec zápasu!

Když zazněl závěrečný hvizd, Jude zpomalil a konečně se začal tvářit, jako by se nechumelilo. Úkol splněn! Procházel se po hřišti se širokým úsměvem na tváři, podával ruce soupeřům a objímal spoluhráče.

„Kámo, to byla noc!“ špitl Jude vedle stojícímu Bukayovi, když spolu rozjímali na rozlehlém Chalífově mezinárodním stadionu a nasávali tu zvláštní atmosféru. Anglie na mistrovství světa začala skvěle, stejně jako její mladí záložníci.

A maestro Jude? Jeden gól, dvě klíčové přihrávky a spousta dalších skvělých náběhů, doteků a zákroků – to není špatné na kluka, který ještě před pár lety hrál za Birmingham City v Championship – druhé anglické lize! Po zápase o Judovi mluvili všichni slavní fotbaloví komentátoři.

„Bavíme se tu o výjimečném hráči,“ vyzdvihoval jej Micah Richards.

„V jeho věku hraje profesionálně teprve pár let,“ dodal Rio Ferdinand. „Je bizarní, jak je dobrý.“

Alan Shearer to vystihl dokonale: „Byl to totální výkon opravdu mimořádného hráče.“

Jak rychlý vzestup pro mladého hrdinu z Hagley! A to nejzajímavější pro Anglii bylo, že Jude se teprve rozehříval.

KAPITOLA 2

Další fotbalový hrdina z Hagley?

„TATI, TATI!“ VOLAL JUDE OD postranní čáry, když oba týmy vešly na hřiště. Mark poznal svého malého syna po hlase, otočil se, usmál a zamával mu. „Ahoj, Jude! Jsi připravený vidět, jak dneska dám gól?“

„JASAANN!“

Judův otec od pondělí do soboty tvrdě pracoval jako policista a pomáhal udržovat bezpečnost v jejich kraji West Midlands. V neděli se ale proměnil v jiný druh hrdiny – toho fotbalového! Bohužel pro Juda k této práci nepatřila parádní maska ani pláštěnka, ale jeho táta nosil zvláštní tričko s černými a zlatými pruhy a číslem a také speciální boty s cvočky.

Mark Bellingham byl ostrý útočník, který vstřelil spoustu gólů za mnoho amatérských týmů v okolí. Za svůj fotbalový život skóroval v týmech jako Halesowen Town, Sutton Coldfield Town, West Midlands Police, Bromsgrove Rovers, Stourbridge a nyní v Leamingtonu. Klub hrál Division One Midlands Southern League, tedy o sedm úrovní níže, než je Premier League.

Leamington byl od jejich domova v birminghamském Hagley vzdálen čtyřicet minut jízdy autem, takže Jude ne vždy mohl sledovat, jak jeho otec hraje. Pokud však zrovna nepršelo a pokud byl ten týden hodný, často se chodil dívat s maminkou a mladším bratrem Jobem. Na hřišti New Windmill Ground nikdy nebylo moc lidí, ale fanoušci, kteří přišli, vždycky dělali co největší hluk:

Každý vidí Leaming, Leamington dnes jede,

je nejlepší na světě, boje těžké svede!!!

I když se to nemohlo rovnat Anfieldu nebo Old Trafford, pro pětiletého chlapce, který byl ve světě fotbalu ještě nováčkem, zněla atmosféra opravdu hlasitě a působila mimořádným dojmem.

„No tak, tati, jedém!“ Jude se z tribuny radostně přidal k fanouškům.

Sudí mocně zapíská – a mač je zahájen!

Jude brzy zjistil, že fotbal v Jižní lize je úplně jiný než Premier League, kterou sledoval s tátou v pořadu Match of the Day. Hráči jsou méně obratní i méně techničtí, samé nákopy a hlavičkové souboje, a o co méně přesných přihrávek, o to víc je strkání a kopání.

„Rozhodčí, pískej faul!“ křičeli fanoušci Leamingtonu rozzlobeně pokaždé, když některý z jejich hráčů upadl na hrbolatém a blátivém terénu.

„No tak, tati,“ zamumlal si Jude pro sebe, zatímco třásl neklidnýma nohama. Kdy už konečně dá gól, jak říkal?

Po většinu zápasu se Mark vepředu příliš nepohyboval. Ne, rychlé běhání nebylo jeho stylem. Místo toho ostražitě čekal, až míč dorazí do soupeřova vápna. Pak se pustil do akce: PRÁSK!

GGGGGGGGGÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓLLLLLLLLLLLLLLL!!!!!!!!!!!!!!!!!!!

Hurááááá! Jude vystřelil ruce do vzduchu a skákal radostí. Leamington vyhrával a jeho táta byl hrdina! Jak hra pokračovala a skóre zůstávalo na 1:0, začal se Jude trochu nudit a měl hlad, ale později ve druhém poločase…

PRÁSK!

GGGGGGGGGÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓÓLLLLLLLLLLLLLLL!!!!!!!!!!!!!!!!!!!

Wow, jeho otec to udělal znovu. Nejdřív prudká střela a teď razantní hlavička – to je ale gólová mašina!

„To je můj táta!“ pochlubil se Jude všem fanouškům Leamingtonu, kteří kolem něj slavili.

Do konce sezony nastřílel „Bello senior“ sedmačtyřicet gólů v sedmačtyřiceti zápasech, díky čemuž se Leamington poprvé po čtyřiadvaceti letech probojoval do Southern League Premier Division. Půjde Jude v otcových stopách a stane se jednoho dne dalším fotbalovým hrdinou Hagley?

Mark Bellingham se ze všech sil snažil nastartovat synovu hráčskou kariéru. Když se dozvěděl, že muž jménem Phil Wooldridge pořádá pro děti v nedalekém městě Stourbridge v sobotu dopoledne fotbalové tréninky, souhlasil, že pomůže s trénováním, a vzal Juda s sebou. Každý trénink začínal zábavnými dětskými hrami, jako jsou rybičky, rybičky, rybáři jedou, škatulata, hýbejte se a chodí pešek okolo. Zpočátku to byla Judova oblíbená část. A jeho nejméně oblíbená část? Když se objevily míče!

„Jéjej, musíme?“ zasténal a ramena mu poklesla. Přestože byl jeho táta fotbalový hrdina, Jude se o střílení gólů ještě tolik nezajímal; v pěti letech chtěl jen běhat a bavit se dětskými hrami. A pokud šlo o míč, tak ho raději zvedl a hodil rukou, než aby do něj kopl.

„Podívej, jestli tě to nebaví, tak je to v pořádku,“ řekla mu jednou máma, když přišel domů opět se špatnou náladou. „Můžu říct tátovi, aby tě s sebou přestal brát.“

Ale Jude se naštěstí fotbalu tak rychle nevzdal. Místo toho pokračoval dál, a čím více tréninků ve Stourbridge navštěvoval a čím více gólů za Leamington viděl střílet svého otce, tím víc chtěl hrát sám. V šesti letech se něco zlomilo a Markův plán vyšel; Jude propadl fotbalu.

KAPITOLA 3

Hodiny (a hodiny) fotbalové zábavy

„Hmmm, jistě…“

„Mám ho!“

„Mám ho!“