The Honey Don’t List

Copyright © Christina Hobbs a Lauren Billings, 2020

Translation © Jan Sládek, 2024

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2024

ISBN epub: 978-80-7689-372-6

ISBN mobi: 978-80-7689-373-3

Tuto knihu věnuji všem,
kteří neúnavně pracují v pozadí

Částečný přepis výslechu Jamese McCanna ze 14. července

Policista Martin: Mohl byste do záznamu uvést své jméno, datum narození a zaměstnání?

James McCann: Jmenuji se James Westman McCann, narodil jsem se 27. srpna 1990 a pracuji jako hlavní inženýr ve firmě Comb+Honey Renovations.

Policista Martin: Z mých poznámek vyplývá, že pracujete jako asistent Russella „Rustyho“ Trippa.

JM: Příležitostně mu pomáhám, když máme moc práce, ale původně mě pan Tripp najal jako odborného konzultanta. Mohl byste to, prosím, zanést do záznamu?

Policista Martin: Nemusíte mít žádné obavy, všechno, co řeknete, bude patřičně zapsáno. Můžu se zeptat, kde jste byl 13. července?

JM: Byl jsem s Melissou a Rustym tady v Laramie, ve Wyomingu.

Policista Martin: Mluvíte o Russellově ženě Melisse?

JM: Přesně tak.

Policista Martin: Byl s vámi ještě někdo?

JM: Melissina asistentka, Carey Duncanová.

Policista Martin: Zaznamenal jste před nocí, o které mluvíme, nějaké náznaky, že by mohlo k něčemu podobnému dojít?

JM: Podle mě všichni věděli, že jejich manželství už nestojí na dvakrát pevných základech – odpusťte mi tu slovní hříčku −, ale nikdo netušil, že by to mohlo skončit takhle.

Částečný přepis výslechu Carey Duncanové ze 14. července

Policista Ali: Mohla byste do záznamu uvést své celé jméno, datum narození a zaměstnání?

Carey Duncanová: Jako skutečně celé jméno?

Policista Ali: Buďte tak hodná.

CD: Tak dobře. Jmenuji se Carey Fern Duncanová. Datum narození je 1. března 1994 a pracuji jako výkonná asistentka Melissy Trippové.

Policista Ali: Kde jste byla večer 13. července?

Carey: Byla jsem s Trippovými v Laramie, tady ve Wyomingu.

Policista Ali: Můžete do záznamu uvést, kdo jsou Trippovi?

CD: Samozřejmě. Melissa a Rusty Trippovi společně vlastní společnost Comb+Honey. Většina lidí je ale zná hlavně díky jejich knížkám a z televize.

Policista Ali: Když mluvíte o Rustym, myslíte pana Russella Trippa?

CD: Ano, omlouvám se. Melly – Melissa – mu říká Russelle, jen když je na něj nazlobená.

Policista Ali: Můžete mi říct, kdo ještě byl s vámi?

CD: Kromě mě, Rustyho a Melly tam byl ještě James McCann.

Policista Ali: Pan James McCann byl rovněž zaměstnancem Trippových?

CD: Copak to vážně nevíte?

Policista Ali: Prostě jen odpovězte na otázku, slečno Duncanová.

CD: Myslíte, že bych…? Měla bych si zavolat právníka?

Policista Ali: Záleží na tom, jestli jste udělala něco, proč byste ho měla potřebovat?

CD: Myslíte někdy v minulosti?

Policista Ali: Ve vztahu k událostem ze 13. července tohoto roku.

CD: Aha. V tom případě ho nepotřebuju. Nebyla jsem to já – nic jsem neudělala. Vy to ale víte, nebo ne?

Policista Ali: Toto není soudní síň a nejste zatčená, slečno Duncanová. Nemusíte mi odpovídat na žádnou z mých otázek. Pouze se snažím zjistit, co přesně se toho večera stalo.

CD: Spolu s Jamesem a Rustym jsme se vrátili z baru Hotsy Totsy. Šli jsme ho tam s Jamesem vyzvednout. Nebyli jsme v nejlepší kondici, Melly byla naštvaná a…

Policista Ali: Myslím, že příliš spěcháte. Potřeboval bych, abyste se vrátila trochu zpátky.

CD: Jak daleko?

Policista Ali: Co třeba začít pěkně od začátku?

CD: Pro Melly jsem začala pracovat v šestnácti letech, ale nevím, jestli chcete, abych šla tak daleko do minulosti.

Policista Ali: Co kdybyste začala v době, kdy skončila jejich první televizní show Bytové úpravy.

CD: Tak dobře. To je dobrá volba.

Carey

Když jsem byla malá, měli jsme doma slepici jménem Dorothy, ale táta jí vždycky říkal jen Dotty. Byla to kropenatá vyandotka, druh, který byste v části, kde jsme žili, asi nečekali. Měla cihlově hnědé peří s modrými skvrnami, jež vypadalo skoro uměle. Vůbec se na naši malou wyomingskou farmu nehodila a vždycky na dvoře budila pozornost. Byla daleko hezčí než ostatní slepice a rozhodně hlučnější. Tenhle druh mívá spíš podprůměrnou plodnost, ale Dotty snášela dvakrát víc vajec než ostatní slepice. Ne že by na nich bylo něco špatného, ale Dotty byla prostě daleko lepší.

A taky to byla pořádná potvora.

Melissa Trippová mi ji často připomíná. Vím, jak to zní – srovnávám tu svoji šéfovou se slepicí −, ale když vidím Melly, jak na večírcích přitahuje všechnu pozornost, často si vzpomenu, jak si Dotty pyšně rázovala s nataženým krkem po dvoře, do všeho, co jí přišlo do cesty, klovala a neustále ostatní slepice provokovala. Melly je úplně stejná. Neskutečně si užívá pozornost a nikdy nesnese, aby ji někdo třeba jen na okamžik zastínil.

„Mohli byste mi, prosím, všichni věnovat pozornost?“ Melissa pozvedne ruku se sklenkou šampaňského, oči se jí lesknou, jako by před chvílí plakala, a nikdo ani nedutá. Melly pije, jen když to okolnosti nezbytně vyžadují, takže ve sklence není šampaňské, ale nealkoholické jablečné víno, což ovšem vím jenom já.

„Alkohol neobsahuje nic než prázdné kalorie, a navíc člověka okrádá o čas,“ poučovala mě při jednom z našich prvních rozhovorů. „Což si nemůžu dovolit, ostatně stejně jako ty,“ dodala a dlouhými prsty, za kterými se na útlém zápěstí třpytil náramek od Tiffanyho, mi s přísným pohledem vzala z ruky sklenku růžového vína.

Záhy se ukázalo, že měla pravdu. Dnes oficiálně končí renovační pořad Bytové úpravy, na němž samozřejmě pracovala s Rustym, za dva dny vychází jejich poslední kniha a za pár dalších dní se má rozběhnout jejich supertajná, prozatím neohlášená show, takže není divu, že jsem v poslední době skoro nespala, natož abych si mohla dopřát trochu alkoholu. Volný večer bez práce, o samotě u televize s pár plechovkami piv, mi připadá jako nesplnitelné přání.

Což taky nejspíš je, protože jste už asi uhodli, že tu stojím stejně jako Melly jen s jablečným ciderem.

Melly špulí své růžové rty do hořkosladkého úsměvu a přehlíží všechny přítomné, kteří netrpělivě čekají na její další slova. Dramatickým gestem si přitiskne ruku na srdce a dá si záležet, aby věnovala každému členu televizního štábu samostatný pohled. „Máme za sebou šedesát pět dílů, tři sváteční speciály, bezpočet propagačních klipů a jednu velkolepou rozlučkovou party, což bychom bez vašeho přispění, čímž myslím každého z vás, nikdy nezvládli.“

Následuje dlouhá pauza vyplněná dalšími slavnostně vážnými pohledy a poté Melly smutně skloní hlavu, přičemž jí její rovné platinové vlasy elegantně sklouznou přes ramena.

„Pět sezón!“ Melly zvedne sklenku nad hlavu a na stěnách místnosti se zatřpytí odlesky jejího snubního prstenu.

Poslouchám ji a pořád se mi nechce věřit, že to končí. Stojíme ve studiu, kde se natáčely všechny díly show, a mám pocit, jako by se mi to všechno zdálo – možná proto, že jsem se za posledních pět nocí ani jednou pořádně nevyspala. S Melissou Trippovou jsem se poprvé setkala v šestnácti, nedlouho před koncem střední školy, v době, kdy jsem zoufale hledala nějaké zaměstnání, protože rodiče mě už dál podporovat nemohli. Trippovi právě otevřeli ve wyomingském Jacksonu svůj obchod Comb+Honey se stylovým nábytkem a doplňky, kde jsem ve výkladní skříni našla oznámení, že hledají zaměstnance na výpomoc. Práci jsem samozřejmě mohla dostat v místní pobočce Hardee’s, stejně jako všichni ostatní místní středoškoláci, kteří o ni stáli, ale pozice obsluhy fritovacího hrnce, vedle „Umaštěnce“ Mitche Saxtona a „Bezzubého“ Johna McGinnise, mě vůbec nelákala. Takže jsem zamířila do jejich stylového obchodu a požádala o místo.

Dodnes nevím, co jsem od toho očekávala a co na mně Melly viděla. Měla jsem na sobě otřepené kraťasy z ustřižených džínsů, jedny z mých lepších, a prsty jsem měla celé černé od uhlu, jímž jsem místo posledních dvou hodin ve škole kreslila ve svém bezpečném úkrytu pod tribunou školního hřiště. Určitě jsem musela vonět opalovacím krémem a rozcuchané vlasy jsem měla vybělené od slunce, ale Melly mě přesto přijala.

Prvních pár měsíců jsem obsluhovala v obchodě, kdykoli Melly kvůli jiným povinnostem nemohla, a když jsem se osvědčila, začala jsem přijímat objednávky a vyřizovat faktury. Melly si časem všimla, že mám umělecké sklony, takže mi přenechala výzdobu výlohy – ovšem pouze za dvou podmínek: Že si budu dál plnit svoje úkoly a že dokončím střední školu.

Melissa a Rusty byli v té době takřka dokonalý pár: Vychovávali dvě děti, snažili se rozjet podnikání a byli do sebe bláznivě zamilovaní. Ke mně se chovali jako ke svému třetímu dítěti a nadšeně se mnou slavili má malá školní vítězství, když o ně moji vlastní rodiče nejevili skoro žádný zájem. Máma s tátou na nás s bratry odjakživa uměli hlavně ječet, že jsme nevděční spratci, takže není divu, že jsme k nim velký respekt necítili. Zato Trippovi byli úplně jiní. Chodili na moje školní představení, vozili mě k zubaři, a dokonce mi pomohli s koupí mého prvního auta. Kdyby to po mně chtěli, ochotně bych pro ně strčila ruku do ohně.

Jenže to bylo před dlouhými deseti lety, které mi připadají jako celý život. Comb+Honey už dávno není jen obchod s nábytkem a bytovými dekoracemi; je to rychle rostoucí společnost s deseti kamennými prodejnami, množstvím vlastních výrobků a deseti maloobchodními partnery. Děti Trippových mají už dost přes dvacet, Melly si nechala udělat nová prsa, obočí a zuby a Rusty se proměnil ve stylovou ikonu domácích kutilů v džínsech od Diora a dokonale střiženém britském saku. Veřejnost je zná jako vzorový zamilovaný pár a autory zajímavých neotřelých nápadů.

A taky jako neskutečně zábavnou dvojku, která svých sedm milionů sledujících na Instagramu nenudí vyumělkovanými propagačními videi. Rusty s oblibou přidává vtipné historky z natáčení, hlavně různé kousky, jimiž škádlí svoje spolupracovníky, a Melly se ráda dělí o zážitky z posledních výprav za inspirací, při nichž narazila na další skvělé interiérové dekorace. Oba umějí být naprosto neodolatelní a umějí předvádět svůj dokonalý vztah. Fanoušci milují krátká videa s nešikovným Rustym, který si občas pustí kladivo na nohu, při otvírání plechovky s colou polije Mellyin slavný seznam domácích prací nebo už po sté zkazí svou vstupní větu, čímž samozřejmě vyvolá u celého přítomného štábu mohutné salvy smíchu. Melly lidé milují jako vždy elegantní a trpělivou ženu a Rusty je baví svou výstředností a lidskostí.

Z pohledu veřejnosti se prostě skvěle doplňují.

Při procházení jejich idylicky působících instagramových příspěvků by vás nenapadlo, že jejich manželství už dávno není to, co bývalo. V určité chvíli, kterou si přes všechnu snahu nedokážu přesně vybavit, začali oba dávat přednost tomu, jak je vidí ostatní, a začali se odcizovat. Postupně přibývalo kousavých poznámek a drobných hádek a na povrch vyplouvaly jejich horší stránky. Z Melly se stala neurotická perfekcionistka, co nikdy nespí, a Rusty se čím dál častěji projevuje jako impulzivní vztekloun, jehož rozhodí každá drobnost. Oba mají velké štěstí, že o téhle proměně vědí jen lidé z jejich nejbližšího okolí, takže před veřejností mohou dál vystupovat jako dokonalá dvojice.

Přesně jako teď, když Rusty stojí vedle Melly, soustředěně přikyvuje a v nejemotivnějších okamžicích jejího proslovu nadšeně tleská. Hlavní část oslavy skončila, takže odložil sako a místo košile si oblékl své oblíbené tričko s logem denverských Broncos. Aby ukázal, že se umí uvolnit, že je zábavný otec rodiny!

Rustymu je čtyřicet pět let, a i když diváci pořád obdivují jeho ostře řezanou tvář bez vrásek a postavu fotbalového zadáka, nejraději si píší o jeho zamilovaných pohledech na Melly, při nichž vypadá, jako by právě oslavili první výročí svatby, i když ve skutečnosti jsou spolu už celých dvacet šest let.

A podobné je to i s Melly, která nad manželovými vtipy často zoufale kroutí očima, načež náhle zrudne jako zamilovaná školačka. Oba hrají svoji roli a stále předvádějí málo vídaný dokonalý soulad, jenž jim od samého počátku získal přízeň početných diváků jejich televizní show. Zpočátku je skoro nikdo neznal, ale působili tak půvabně a harmonicky, že brzy zastínili další účastníky show, včetně moderátorky Stephanie, bývalé miss Ameriky, a odborného konzultanta Dana, mladšího oblíbeného kolegy, který už řadu let moderoval vlastní designovou show.

Vzorový manželský pár přilákal zájem společnosti Ford, jež ho využila při propagaci jedné ze svých dodávek, a produktová řada výrobků Comb+Honey se dostala do supermarketů Target a Walmart, samozřejmě spolu s plakáty šťastně se usmívajícího Rustyho a Melly. Jejich dvě knihy věnované bytovému designu se staly dlouholetými bestsellery a stále ještě nevydaná kniha, v které se věnují tématu manželství, předem láme rekordy v počtu objednávek.

Melly se připravuje na prezentaci nové samostatné show s názvem Domov, sladký domov a je z toho pořádně vystresovaná. Všichni máme práce až nad hlavu a snažíme se jí co nejvíc pomáhat, protože je to naše práce a nic jiného nám beztak nezbývá.

„Někdo by možná mohl říct, že se věnujeme jen bytovému designu.“

Melly se svým proslovem stále ještě neskončila. Stojí uprostřed místnosti a pohledem přitahuje pozornost všech přítomných. Stůl za jejími zády je plný prázdných sklenek na šampaňské, mezi kterými se krčí zbytky původně velkolepého šestiposchoďového dortu pokrytého marcipánovými růžovými lístky.

„Že jen upravujeme domy,“ pokračuje Melly svým vysokým, sladce znějícím hlasem, který jí skvěle pomáhá v jejích televizních show, protože se dobře hodí k jejímu rtuťovitému projevu, světlým vlasům a živým gestům. Když ho ale používá mimo televizní studio – hlavně ve chvílích, kdy se zlobí nebo je rozrušená −, působí příliš pronikavě a místy takřka komicky. „Jenže my jsme vždycky věřili, že člověk se pozná podle toho, v jakém prostředí žije, což je také naše motto. Když si ho lidé zařídí podle svého, budou se v životě neustále cítit jako na tripu! Víme, že naši filozofii s námi všichni sdílíte, a moc vám za to děkujeme! Máme vás všechny moc rádi. A teď si pojďme připít na další práci!“

Místností se rozlehne nadšená reakce na její přípitek. Všichni zvedají sklenky a postupně se vydávají Melly gratulovat. Oficiální část je u konce a nikdo neřeší, že Melly na sebe strhla veškerou pozornost, i když ve skutečnosti se na show rovným dílem podíleli čtyři slavní lidé. Melly si dala jako vždy dobrý pozor, aby měla poslední slovo − aby mohla znovu prezentovat své motto a svoji filozofii a strhla na sebe uznání za to, co dokázala spolu s ostatními.

Když pohledem zamířím ke Stephanie Floresové, už zmíněné bývalé nejkrásnější ženě Ameriky, velké hvězdě sociálních sítí a moderátorce show Bytové úpravy, vidím, že má co dělat, aby pohoršeně nekoulela očima, zatímco kutilský bůh Dan Eiler stojí stranou vedle producenta a s ostře vystrčenou bradou namířenou do míst, kde se ještě před okamžikem nacházela Melly, si s ním o něčem povídá. Oficiálně tahle show končí, protože na všechny čekají další úkoly a výzvy – na Trippovy v podobě show Domov, sladký domov −, ale podle mě je hlavním důvodem to, že ostatní se už nechtějí krčit v Mellyině stínu. Melly je drobné postavy, a když chce dosáhnout na horní polici ve skladišti, potřebuje kilometrové podpatky, ale přesto umí dát jasně najevo, kdo je tady šéf. Tak jasně, že o tom není ani na okamžik pochyb.

Vidím, jak Rusty tahá Melly za ruku a hlavou ukazuje směrem ke dveřím. Nemusím jí odečítat ze rtů, abych věděla, co mu odpoví – že tohle je jejich večírek a že se musejí věnovat hostům, i když ve skutečnosti je místnost plná lidí, kteří pro ně v podstatě pracují a jimž by nejspíš vůbec nevadilo, kdyby to oba zabalili.

Odložím sklenku na podnos procházejícího číšníka a při pohledu na hodinky zjistím, že je už jedenáct hodin. Z druhé strany místnosti mě pohledem hledá Melly a jasně naznačuje, že to, co vidí kolem sebe, se jí vůbec nelíbí. Všude je hrozný nepořádek a je jasné, že to rozhodně není její problém. Křečovitě se usmívám a uvědomuji si, že bez ohledu na to, jestli Rusty a Melly zůstanou nebo odejdou, pro mě večer ještě ani zdaleka nekončí. Na roznos jídla tu máme samozřejmě obsluhu, ale ta za půl hodiny sundá zástěry a vyrazí domů, takže úklid zůstane na mně.

Rychle v duchu počítám. Pokud se mi to tady podaří dát do pořádku do jedné, mohla bych se před zítřejší schůzkou v devět hodin aspoň trochu prospat. Zítra přiletí do Jacksonu na jednání nějací hlavouni z Netflixu a pozítří Trippovi vyrážejí na cestu do Los Angeles, kde chtějí představit svou nejnovější knihu, takže poté mě čeká celý týden sladkého lenošení v pyžamu, v jehož průběhu mě nebudou uprostřed noci otravovat žádné textovky. Musím si pořád dokola opakovat, že běžím dvacátý pátý kilometr maratonu a když ještě dva dny vydržím, můžu se slastně zhroutit v cíli. Problém je ale v tom, že mi přestávají sloužit nohy, protože před začátkem příprav na dnešní rozlučkovou party jsme stihli natočit poslední záběry do dvou zbývajících dílů Bytové úpravy – jednoho věnovaného mladé rodině, která si upravuje dům před narozením prvního dítěte, druhého nabízejícího retrospektivní přehled všeho, co diváci v show viděli během celých pěti let. Běžný den s Melissou Trippovou z člověka vždycky vymáčkne poslední zbytky sil, ale tenhle byl ještě horší. Nemluvě o tom, že zdaleka nekončí.

Pomalu zhluboka vzdechnu, a když se rozhlédnu po okolní zkáze, napadá mě jediná možnost, jak lidem naznačit, že je nejvyšší čas sebrat se a zmizet. Musím začít uklízet.

O pár minut později si vedle sebe všimnu stínu toporně napjaté postavy, kterou dobře poznávám. „Neviděla jsi, kam šel Rusty?“

Když zvednu oči, vidím vysokého, štíhlého Jamese McCanna s typicky povýšeným výrazem.

„Nejsem jeho chůva,“ opáčím úsečně. „Rustyho máš na starost ty.“

James na mě chvíli podrážděně zírá, ale dobře vím, že se nezlobí zdaleka jen na mě. Já pracuju jako asistentka od střední školy, zatímco on – typický šprt s titulem inženýra – k Trippovým nešel, aby dělal Rustyho pravou ruku, což je v současnosti podstatná část jeho pracovní náplně. Doprovází ho na půlnočních výpravách do barů, nosí mu věci do čistírny, shání lístky na sportovní utkání a pravidelně ho zásobuje kávou, což v žádném případě není to, co si zpočátku představoval.

„Zítra brzy ráno máme schůzku s lidmi z Netflixu,“ připomene mi, jako bychom o tom všichni už dlouhé týdny nemluvili – tak dlouho, až se mi zítřejší datum vypálilo do mozku. Jako bychom pořád dokola neprobírali, jak se nová show bude líbit divákům a jak to ovlivní celou společnost.

„Já vím, Jamesi,“ zakroutím hlavou a hodím pár prázdných plechovek od piva do koše.

„Nemusíš se durdit. Nikdy si nic nezapisuješ a nic nezanášíš ani do společného kalendáře, takže jsem ti to chtěl raději připomenout.“ James zalétne pohledem k hodinkám, čímž bohužel přijde o můj napůl zoufalý, napůl nasupený pohled, a poté se rozhlédne nervózně po místnosti. „Nemyslíš, že bychom to tady měli ukončit?“

Tuhle otázku může položit jen někdo, kdo pracuje pro člověka, jako je Rusty, pro šéfa zvyklého poslouchat cizí rozkazy.

Pokud někdo pracuje pro Melissu Trippovou, dobře ví, že snaha dostat ji z večírku uspořádaného na její počest je stejně marná jako učit kočku stepovat.

„Asi jo,“ přikývnu, opatrně hodím několik prázdných lahví od šampaňského do recyklační nádoby a protřepu si ruce. Mám za sebou hodně dlouhý den a levá ruka začíná protestovat. Vím, že nepomůže ani masáž, ale přesto si několikrát nenápadně promnu prsty v naději, že ji přinutím pokračovat.

„Nechápu, proč mě tu zdržuješ, když ho máš tamhle,“ kývnu hlavou do míst, odkud před chvílí Melly pronášela svůj proslov.

„Kde přesně?“

Zoufale vzdechnu a otočím se, abych mu ho ukázala, ale pak moje povýšená podrážděnost v mžiku mizí. Vedle zbytků přezdobeného dortu vidím jenom Melly. Rusty nikde není.

„Zkusil jsi mu poslat textovku?“

James na mě pár okamžiků mlčky zírá přes dokonale vyčištěná skla brýlí. Takhle zblízka si nejde nevšimnout, že má vážně moc pěkné oči. Bohužel ale příznivý efekt podobně jako hodně mužů kazí tím, co říká. „Myslíš, že bych se tě na něj ptal, kdybych mu předem nepsal?“

„To nevím.“

James stáhne podrážděně obočí, takže mu brýle sklouznou dolů po nose. „Samozřejmě jsem mu psal, ale nereaguje.“

„Možná je v koupelně,“ vzdychnu a obejdu ho. Už mě vážně nebaví pořád se od rána do večera o všechny starat.

„Kdyby byl v koupelně, určitě by odpověděl,“ slyším Jamese, který jde těsně za mnou. „Telefon si bere všude s sebou, aby mu neunikly žádné sportovní výsledky.“

James je zjevně hodně chytrý – a taky mi to v jednom kuse připomíná −, ale někdy mi připadá jako hrozný nekňuba. Vážně ho nenapadlo, že by se mohl po svém šéfovi, který má přes metr devadesát, třeba podívat? Chystám se ho na to zhurta zeptat, ale když k němu zvednu oči, s překvapením zjistím, že se tváří hrozně zničeně. Naprosto zdrceně, až se mi z toho stahuje žaludek.

Rozhlížím se po místnosti − do zadního rohu, kde několik členů štábu právě otvírá další pivo, a poté směrem k malé jídelní části, kde Dan předstírá, jak moc ho baví povídání s Melly. Je tu bezmála sedmdesát lidí, ale Rustyho nikde nevidím.

„Asi se ti nechce jít ho hledat?“ ptám se tichým hlasem, i když odpověď znám.

James pomalu zakroutí hlavou a chvíli se na sebe upřeně díváme. Ne že bych měla nějaké podezření, ale už jsem říkala, že Rusty se dokáže chovat impulzivně, takže kdo ví, do jakého průšvihu se mohl dostat.

„Možná, že si šel zahulit s kluky od kamery,“ zkouším to opatrně.

Další zakroucení hlavou. „Rusty nerad kouří a koláčky zkoušel před pár týdny a zařekl se, že už to nikdy nezopakuje.“

„Možná že už šel domů.“

„Aniž by nám o tom řekl?“

Dlouze vzdychnu a začínám si dělat starosti.

„Jestli se někde cpe, tak nevím co…“ Na prvním místě Rustyho seznamu úkolů, které dostal od Melly, je požadavek, aby před začátkem dalšího natáčení pár kilo zhubnul, protože podle ní vypadá na obrazovce odule. Pokud se za chvíli objeví s drobky u pusy, pěkně to od Melly schytám.

James se k týmu Comb+Honey připojil před dvěma měsíci a zatím jsme si oba drželi odstup a věnovali se svým úkolům. Nechci říct, že by mi byl nesympatický, ale jeho pohrdlivé poznámky, jimiž naznačuje, že na víc než na podřadnou práci asistentky se nehodím, mě vážně štvou. Nemluvě o tom, že když potřebuje pomoct, přiběhne za mnou pro radu. Současně ale dobře vím, jak dlouho trvá, než se člověk ve složitém světě Trippových aspoň trochu zorientuje, protože dokonce i já mám často pocit, že v něm jen zmateně bloudím. Rusty a Melly dobře platí a mám díky nim zdravotní pojištění, ale jejich vztah je vážně hodně komplikovaný.

„Tak jo,“ ozvu se po dlouhé odmlce. „Pojďme se po něm podívat.“

James se ušklíbne a vyrazí za mnou z místnosti chodbou vedoucí ke skladišti. Hukot klimatizační jednotky působí ve stísněném prostoru hlasitěji než obvykle, takže skoro neslyším Jamesovy kroky na zátěžovém koberci. Cestou míjíme pět dveří a všechny jsou zavřené. První vedou do promítací místnosti, druhé do údržbářské komory a poté následuje vstup do odpočívárny, malé šatny pro členy filmového štábu a do střižny. Zkouším si představit, co bychom za nimi mohli najít, a trochu mi při tom mrazí v zádech.

V promítací místnosti je tma a naprosté ticho, které ruší jen skřípot vrzajících dveří. Údržbářská komora je zamčená, a navíc příliš malá, než aby mohla poskytnout úkryt dospělému muži. Také odpočívárna je prázdná a nikdo není ani v šatně filmového štábu.

Jako poslední je na řadě střižna, jejíž dveře jsou zavřené na zámek. Nervózně, aniž bych věděla proč, vytahuju kroužek s klíči a ze všech sil se snažím zklidnit roztřesenou ruku, abych se trefila do zámku.

Se zatajeným dechem vezmu za kliku. V první chvíli mě zaujmou zvláštní zvuky – dýchavičné chroptění a tlumené mlaskání kůže o kůži – a pak zahlédnu vystrčenou holou zadnici, rytmicky se houpající šourek a odhalenou tmavovlasou ženu v ostře červených šatech s květinovým vzorem vytažených až k ramenům. Chvíli na ten nečekaný výjev strnule zírám, abych poskytla mozku trochu času na práci, a pak dveře nepozorovaně znovu zavřu.

Jedno je jasné: Rusty se rozhodně necpe dortem.

Pomalu se otočím k Jamesovi, který stojí s otevřenou pusou a vyjeveně zírá na zavřené dveře.

„To byl Rusty,“ vydechne šeptem.

„Byl,“ přikývnu, jako by jeho slova potřebovala potvrzení.

Rusty a Melly chystají další televizní show a navíc knihu o partnerských vztazích, takže lepší načasování si Rusty snad ani nemohl vybrat.

„A Stephanie,“ dodá James.

Na okamžik jsem doufala, že Stephanie jsem si všimla jenom já, ale zjevně to byla marná naděje. Pomalu vydechnu a v duchu si znovu přehrávám, co přesně jsem právě viděla. V podobných situacích člověk docení, jak důležité je udržovat profesionální odstup. V minulosti jsem s Trippovými opakovaně trávila dovolenou a zblízka jsem sledovala, jak se z majitelů malého obchodu vypracovali na neomezené vládce velkého impéria, takže jsem s nimi úzce propojená. Popravdě neexistuje jediný aspekt mého dospělého života, který by s nimi nějak nesouvisel.

„Přesně tak, byla to Stephanie.“ Na chvíli si tisknu dlaně k očím a usilovně hledám správnou reakci.

Když se na Jamese znovu podívám, vidím, že na mě stále stejně vyjeveně třeští oči. „Ale on je přece ŽENATÝ!“

Rychle mu přitisknu ruku na pusu. „Ticho, hrozně křičíš!“ Bleskově se rozhlédnu po chodbě, jestli nejsou někde nablízku další lidé, kteří by mohli vidět to co my, a s prstem na rtech táhnu Jamese za roh směrem ke skladišti, kde nám nad hlavou hučí ventilace, takže by nás nikdo neměl slyšet.

„Nesmíš z toho tak vyšilovat!“ Vůbec netuším, jak se s tím vyrovnám, a na to, abych navíc uklidňovala Jamese, nemám dost sil.

„On tam ale podvádí svoji ženu, Carey!“

Chvíli na něj nevěřícně hledím a při vzpomínce na Rustyho rozhoupaná varlata, která nejspíš viděl taky, se fyzicky otřesu.

„To mi došlo.“

„Tobě to…“ James se odmlčí a dál na mě jen vyjeveně zírá. „Tobě to nevadí?“

„Samozřejmě že vadí,“ přitakám klidným hlasem a snažím se nedat najevo, jak moc mě dráždí, když mě zelenáč jako on poučuje, jak mám reagovat na nevěru mezi lidmi, které znám celý dospělý život.

Moc se mi to ale nedaří. „Pracuju pro ně už hodně dlouho a časem jsem se naučila, že do některých věcí mi vůbec nic není.“

Melly mi stále dokola opakovala, že každé manželství má své lepší a horší chvilky, takže se mám soustředit na svou práci a nestarat se o to, co je mezi ní a Rustym.

V dětství jsem často vídala, jak se táta při návratu domů potácí ve dveřích a voní po něčím parfému, a pak jsem je o dva dny později s mámou zahlédla, jak se k sobě tulí na pohovce, takže mi přišlo, že do vztahu mezi mými zaměstnavateli mi vážně nic není. V práci, kterou dělám, se obtížně vymezují hranice, a tak se hlavně starám o prospěch firmy a do dalších věcí nešťourám.

Z Jamesova výrazu je ale jasné, že on se stranou dívat nehodlá. Tváří se neskutečně pohoršeně a přenáší svůj pocit i na mě. První pohled ve mně vyvolal odpor a zděšení, ale teď se cítím hlavně trapně a trochu se o Rustyho bojím.

„Vždyť zrovna dopsali knížku o manželských vtazích,“ vzdechne James přiškrceným hlasem.

Přešlápnu z nohy na nohu a ruce strčím do kapes. „Já vím.“

„Navíc připravují novou show, takže potřebují přízeň diváků!“ Z Jamesova tónu je patrné, jak moc se snaží ovládat.

„Všichni věří, že mají ideální vztah!“

Postupně mě začíná přemáhat podráždění. S Jamesem se moc často nevidíme, protože i když ho jeho práce dost možná příliš nebaví, dělá ji vážně dobře a stará se, aby Rusty nevyváděl žádné hlouposti. Což je taky důvod, proč jsem vůbec netušila, že by Rusty mohl mít nějakou aférku.

„Vážně jsi neměl žádné podezření? Přišlo mi, že se ti do hledání Rustyho moc nechce.“

Vidím, jak James pod mým pátravým pohledem celý rudne. „Myslel jsem, že ho najdu se sendvičem, a ne se staže…“ James nedořekne a jen ukáže palcem přes rameno směrem ke střižně. „Tohle jsem vážně nečekal.“

„Ani já ne,“ vydechnu smířlivě a rozhlédnu se po prázdné chodbě. „Nesmíme k nim nikoho pustit.“

„Asi jí to nehodláš říct, že ne?“ ptá se James a krabatí přitom čelo.

„A ty snad ano?“ opáčím nasupeně, což je v podobných situacích má obvyklá reakce. „Melly mi dala už před lety jasně najevo, že úkolem asistentky není strkat nos do jejího osobního života, a řekla bych, že totéž platí i pro tebe.“

Podle jeho dlouhého nádechu soudím, že se mě jako obvykle chystá opravit, protože on přece není žádný asistent, ale pak si to raději rozmyslí.

„Dochází ti, že se to může obrátit proti nám?“

„A co mám podle tebe dělat?“

James se znovu zhluboka nadechne. „Podle mě bychom o tom měli říct Melisse.“

„Před chvílí jsi chtěl, abychom šli Rustyho hledat, a sám vidíš, jak to dopadlo.“

James nic neříká a jen na mě upřeně zírá.

„Nehodlám Melly prozradit, že jsem viděla, jak její manžel obšťastňuje její moderátorku. To ani náhodou,“ dodám se smíchem.

Připadala bych si přitom jako se svými rodiči. A popravdě ještě hůř, protože Melissa a Rusty jsou moji zaměstnavatelé. James si nejspíš neuvědomuje, jak blízký máme s Trippovými vztah. Vlastně ani nemůže, protože se skoro nestýkáme.

Donášet na Rustyho prostě nemůžu. Když mi bylo sedmnáct, umřel mi táta. Už dlouho před smrtí měl potíže s nohama, ale sváděl to na svoji práci, při které hodně lezl po žebříku a často klečel. S mámou jsme ho přesvědčovaly, aby šel k doktorovi, ale on to odkládal tak dlouho, až bylo pozdě. Po letech kouření mu diagnostikovali rakovinu plic čtvrtého stadia a za dva měsíce bylo po něm. Rusty se ho nikdy nesnažil nahradit, ale pokaždé, když jsem ho potřebovala, mi byl nablízku. Nemluvě o tom, že dokáže zkrotit Melly, když ji posedne další z jejích záchvatů vzteku, a že mi dává v obchodě volnou ruku. Takže žalovat na něj v žádném případě nebudu.

James na mě zírá zklamaným pohledem.

„Třeba o tom Melly ví?“ zkouším to, i když tomu moc nevěřím.

„Pokud o tom ví, měla by mu říct, aby byl opatrnější. Klidně je tam mohl přistihnout někdo jiný. Někdo bez naší loajality, a navíc s připraveným mobilem, což by je mohlo přijít hodně draho. Stačí jediný tweet a jejich firma půjde ke dnu. A my budeme bez místa.“

Přiznat, že má pravdu, mi způsobuje takřka fyzickou bolest. Zatracený Rusty.

„Tak dobře,“ přitakám, i když vím, že potřebuju trochu času.

„Zítra po schůzce to s ní probereme.“

„Probereme?“

„Bože můj, vážně musíš být tak otravný? Prostě jí o tom po schůzce řekneme. Už jsi spokojený?“

James si zajede nervózně prsty do vlasů. „Ani v nejmenším.“

Z tiché chodby se ozve něčí hlas a oba sebou prudce trhneme.

„O čem si to tu povídáte?“

Je to mluvčí Trippových Robyn, upjatá neurotička, která s oblibou strká do všeho nos.

„Vůbec o ničem,“ mávnu rukou a snažím se přitom tvářit nenuceně.

„Ale no tak,“ nedá se odbýt Robyn a přísně přitom špulí rty. „Z nějakého důvodu se tu přece schováváte, zatímco byste se měli starat o hosty a uklízet po večírku.“

V duchu zvedám směrem k Robyn vztyčený prostředník, protože připomínka, že mě čeká úklid, se mi vůbec nelíbí. „Jenom jsme si s Jamesem říkali, že si musíme zítra s Melly promluvit.“

„Proč s ní chce mluvit i James?“ Robyn se nikdy nenechá odbýt, což jí v mých očích dost škodí. Ale jinak má pravdu. Melly Jamese oslovuje, jen když chce něco otevřít nebo potřebuje podat krabici z horní police. „Jde o něco důležitého?“

Nenuceně zakroutím hlavou. Přesně ve chvíli, kdy James vyhrkne „Ano“.

Věnuju mu vzteklý pohled, který mi samozřejmě vrátí.

„Robyn by o tom měla vědět,“ pokračuje klidným hlasem, zatímco si v duchu trhám vlasy a ze všech sil na něj ječím: Drž už, prosím tě, pusu!

Z Robynina výrazu se zdá, že jí došlo, o čem mluvíme. Usilovně si hryže dolní ret a vypadá ustaraně. „Nebudeme to odkládat na zítřek.“

V prvním okamžiku se vzmůžu jen na nevěřícný smích. „Mám za sebou vážně dlouhý den a navíc musím po večírku ještě uklidit.“

Předpokládám, že je vhodná chvíle, aby mi někdo z nich – nejlíp oba – nabídl pomoc, ale místo toho následuje drtivé ticho.

Robyn nakonec zhluboka vzdychne a zadívá se na hodinky. „Schůzka s lidmi z Netflixu je v devět. Takže zajdu pro Melissu a za hodinu se setkáme v kanceláři.“

Vážně paráda. Jestli mám během hodiny dát všechno do pořádku, a navíc se přesunout přes celé město do firemní centrály, budu sebou muset vážně hodit.

Robyn se otočí a rychle mizí chodbou, zatímco já vztekle zírám na Jamese, kterému na tváři září vítězoslavný úsměv. „Děláme správnou věc,“ řekne rozhodným tónem.

„Půlnoční schůzka je vážně bezva.“

„Rozhodli jsme se správně,“ trvá na svém James.

Má velké štěstí, že mám tolik práce, protože jinak bych si za tu hodinu určitě vyrobila jeho voodoo panenku a pořádně ji prošpikovala jehlami.

Částečný přepis výslechu Carey Duncanové ze 14. července

Policista Ali: Můžete mi říct, slečno Duncanová, jestli jste někdy předtím viděla Melissu Trippovou vzteklou?

Carey Duncanová: To myslíte vážně?

Policista Ali: Mám to brát jako souhlas?

CD: Melissa je moje šéfová, takže vzteklou jsem ji samozřejmě viděla mnohokrát.

Policista Ali: Můžete to trochu rozvést?

CD: Kolik času na to máme?

Policista Ali: Zkuste mi, prosím, co nejlépe odpovědět na moji otázku, slečno Duncanová.

CD: Melly je perfekcionistka. Je hodně ambiciózní a netrpělivá a současně dost nejistá, což není ta nejlepší kombinace.

Policista Ali: Řekla byste, že snadno vybuchne?

CD: Ano.

Policista Ali: Rozumím. A jak se chovala k panu Trippovi? Zažila jste, že by na něj někdy křičela?

CD: Jsou spolu dvacet šest let. Takže ano. Slyšela.

Policista Ali: Mohla byste mi říct, kdy jste poprvé zjistila, že Rusty Tripp má milostnou aféru?

CD: Rok poté, co jsem u nich začala pracovat. Myslím, že to bylo v roce 2011. Šlo o jeho bývalou asistentku Marianne. Byla jsem v obchodě sama s Melly a pak se najednou objevila její kamarádka Susan. Byla rudá, jako by zrovna uběhla maraton. Bez jediného slova zatáhla Melly do zadní místnosti a zavřela dveře. Za pár okamžiků dorazil i zjevně rozrušený Rusty a vrazil do místnosti za nimi. Okamžitě mě napadlo, že ho Susan při něčem přistihla. Jestli teda chápete, jak to myslím. Susan po chvíli odešla a pak vypuklo skutečné peklo.

Policista Ali: Chcete říct, že se paní Trippová zlobila.

CD: Jestli se „zlobila“? Bylo to daleko horší. Šíleně na sebe ječeli a Melly se za chvíli, když se vrátili do obchodu, přestala úplně ovládat. Řvala na něj, že je lhář, podvodník a tak podobně. Nakonec po něm začala házet všechno, co jí přišlo pod ruku. Melly se ráda prezentuje jako spořádaná manželka a úspěšná manažerka, která se umí za všech okolností ovládat. Zásadně nikdy nekleje – což vyžaduje i od všech, kdo pro ni pracují –, ale když na to přijde, umí se pěkně rozparádit.

Policista Ali: Vybavujete si, že by pana Trippa nějak zranila?

CD: Ne, to si nevzpomínám. Sám jste přece Melly viděl. Je hodně drobná, a navíc by Rustyho nejspíš netrefila, ani kdyby chtěla.

Policista Ali: Co se dělo dál?

CD: Byla to hodně trapná situace, takže jsem šla raději domů.

Policista Ali: Myslím, všeobecně. Co se dělo dál mezi Trippovými?

CD: Nejspíš si to nějak vyříkali, protože Rusty byl další den v obchodě samý úsměv a tvářil se, jako by se vůbec nic nestalo.

Policista Ali: Hned další den? Nepřipadalo vám to zvláštní?

CD: Bylo mi sedmnáct a moji rodiče se hádali v jednom kuse, takže vlastně ani nepřipadalo. Navíc Trippovým se v té době začínalo dařit a já dobře věděla, že Melly rozhodně nedopustí, aby jim to něco pokazilo. Pohrozila Rustymu, že jestli to udělá znovu, rozvede se a připraví ho o poslední kalhoty, a pak se vrátila k práci. Rusty si vždycky potrpěl na flirtování. Což je nejspíš důvod, proč jsme nakonec s Jamesem skončili v jedné firmě.

Policista Ali: Mohla byste mi to trochu víc objasnit? Ze záznamů o Jamesovi vím, že studoval na Vassar College a Massachusettském technologickém institutu, a přitom se nechal u pana Trippa zaměstnat jako jeho asistent.

CD: Rusty je typ muže, jimž moje babička říkala „mlsný kocour“. Hrozně rád flirtuje, ale jinak je v zásadě neškodný. Melly nechtěla, aby se kolem něj motaly ženy, takže mu hledala k ruce muže. Právě v době, kdy začal Rusty shánět inženýra. James se přišel ucházet o práci odborného poradce, a když ho Melissa viděla před Rustyho kanceláří, na místě ho najala. Tvrdila, že James snadno zastane obě pozice, nejspíš protože neměla vůbec tušení, co práce inženýra a vlastně ani asistenta obnáší. Oficiálně James ve firmě působí jako specialista na stavební úpravy nebo tak něco, ale ve skutečnosti pořád ještě nosí prádlo do čistírny, stejně jako já. Hlavně mu ale proboha neříkejte, že je asistent. Představuje se jako inženýr, i když dobře ví, že je to jen prázdné slovo.