Hviezdni priatelia 7
Polnočná neplecha

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na
www.albatrosmedia.sk

Linda Chapmanová

Hviezdni priatelia 7 Polnočná neplecha – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všetky práva vyhradené.
Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná
bez písomného súhlasu majiteľov práv.

HVIEZDNY SVET

Vrchy aj údolia pokrýval hviezdny prach a stromy sa žiarivo trblietali. K pokojnému lesnému jazierku pristúpil striebristý vlk s obrovským výrom usadeným na chrbte. Pozorovali obraz na vodnej hladine. Po okrajoch sa topil v temnote, no v jeho strede videli plavovlasé dievča, ako sa chúli v posteli a v náručí zviera líščie mláďa. Líška otvorila atramentovomodré oči a dievčaťu oblizla nos. To sa s chichotom zobudilo.

„Maia a Papraď,“ vyslovil výr nežne.

„Skutočne sa veľmi ľúbia,“ prikývol vlk. Tvárou mu preletel túžobný výraz. „Prial by som si, aby ich mohla vidieť Maiina starká. Bola by šťastná, keby vedela, že jej vnučka sa stala Hviezdnou priateľkou – presne ako ona, keď bola mladšia.“

„Dúfam, že Maia, Papraď a ich priateľky vykonajú aspoň toľko dobra, koľko sa podarilo jej starej mame a tebe, Bodliak,“ odvetil výr.

Vlk prikývol. „Som si istý, že to tak bude. Odkedy sa tieto dievčatá stali Hviezdnymi priateľkami, skvelo sa im darí udržiavať mestečko Westcombe v bezpečí.“

Z času na čas prichádzajú zvieratá z čarovného Hviezdneho sveta do sveta ľudí, aby si našli dievča či chlapca, ktorí sa stanú ich Hviezdnymi priateľmi. Naučia ich, ako sa napojiť na prúd čarovnej moci, ktorý medzi týmito svetmi preteká. Keď sa dieťa stane Hviezdnym priateľom, vytvorí si so svojím zvieraťom puto na celý život a využíva mágiu na konanie dobra – na pomoc blízkym a na to, aby komukoľvek zabránili v používaní temnej mágie.

„Vidíš ten temný závoj na okrajoch obrazu?“ spýtal sa výr. „Zdá sa, že do Westcombu opäť prichádza temná mágia.“

„Maia a jej priateľky sú pripravené jej čeliť,“ vyhlásil vlk, kým obaja sledovali, ako zo seba Maia zhodila perinu a vyskočila z postele s veselou Papraďou tesne za pätami.

Výr zahúkal. „To dúfam. Sledujme ich a uvidíme.“

PRVÁ KAPITOLA

Maia sa zachichotala. „Skús to znova, Papraď! A tentoraz poriadne!“

Sedela na podlahe v čarovnej striebristej bubline, ktorá sa nad ňou klenula ako kupola. Papraď sa na ňu vrhla, no len sa od nej odrazila a pristála na Maiinom koberci. Vstala a škriabala po nej labkami. Kupola sa jemne zachvela, no nerozpadla sa.

Líška si porazenecky sadla. „Vo vytváraní čarovných štítov sa naozaj zlepšuješ,“ povedala zadychčane. „Vôbec cezeň nedokážem preniknúť.“

Maia sa uškrnula a odpojila sa z prúdu čarovnej moci – bolo to, akoby v mysli stlačila vypínač. Mravčenie mágie jej pomaly vyprchalo z krvi a bublina zmizla. Papraď skočila a pristála jej v lone. Maia ju objala, tvár si zaborila do jej jemnej hrdzavočervenej srsti. Tak veľmi ju ľúbila. Hviezdnou priateľkou bola len šesť mesiacov, no už si takmer nespomínala, aký bol život bez Paprade a mágie.

„Vytvárať štíty je fakt zábavné,“ povedala. „A zíde sa to, ak sa budeme musieť postaviť ďalšiemu Tieňu.“

Tiene boli zlí duchovia, ktorých vyvolávali ľudia pomocou temnej mágie. Prinášali len utrpenie a chaos. Hviezdne priateľky, akou bola aj Maia, ich museli naspäť do Temnoty, kam patrili, zahnať mágiou.

„Pomocou svojej mágie by si sa mohla pozrieť, či sa práve teraz nedeje niečo, čo by sme mali vyšetriť,“ navrhla Papraď.

„Dobre.“ Maia vyskočila na rovné nohy a zo stola zobrala malé zrkadielko. Podržala ho v oboch dlaniach, sadla si naspäť dole a zahľadela sa na lesklý povrch, zatiaľ čo sa znova napojila na čarovný prúd. Prešla ňou horúčava, akoby sa do každej bunky jej tela zabodli maličké špendlíky a ihly. Každý Hviezdny priateľ mal iné schopnosti a Maia dokázala využiť mágiu na to, aby sa pozrela do minulosti aj budúcnosti či na veci, ktoré sa stali niekde inde, a ak hrozilo nebezpečie, mágia ju na to upozornila. „Ukáž mi, či existuje niečo, čo by nás malo znepokojovať,“ zašepkala.

Jej tvár zo skla zmizla a zjavil sa nový obraz. Bola na ňom hlavná cesta vedúca do Westcombu – mestečka, v ktorom Maia a jej kamarátky bývali. Obraz sa rozplynul a namiesto toho zbadala zhluk chalúpok, z ktorých jedna bola pokrytá brečtanom a zdala sa jej povedomá. Všetko sa znova rýchlo zmenilo, tentoraz na chrbát ženy s krátkymi hnedými vlasmi, ktorá sa dívala do zrkadla obkoleseného žiarovkami. Na jej odraze bolo čosi zvláštne – niečo, čo sa nezdalo byť v poriadku –, no skôr než si Maia stihla uvedomiť, čo to je, obraz sa znova zmenil a ona zahliadla akýsi malý čierny predmet – telefón alebo diaľkový ovládač? Maia prekvapene zažmurkala. Prečo by jej mágia ukazovala diaľkový ovládač? Než si ho však stihla lepšie obzrieť, zrkadielko bolo opäť lesklé a videla len samu seba.

Maia povedala Papradi, čo videla. „Netuším, čo tie obrazy znamenali. Nevidela som nič strašidelné ako Tieň ani nikoho, kto by vykonával temnú mágiu. Len cestu, ženu, niečo, čo vyzeralo ako diaľkový ovládač, a chalúpky.“

Papraď si prednou labkou poškrabala ňufák. „Čarovná moc mala dôvod na to, aby ti ukázala práve tieto veci. Premýšľam len nad tým aký.“

Maiou prebehol nepokoj. „Radšej to poviem ostatným, nech sa máme na pozore, ak by sa začalo diať niečo čudné.“

Jej najlepšie kamošky Lottie, Sita a Ionie boli tiež Hviezdne priateľky. Každá mala vlastné Hviezdne zviera – Ionie divokú mačku menom Pŕhľava, Lottie červenú veveričku Borievku a Sita nežnú srnku Vŕbu.

„Dnes po škole máme stretko?“ spýtala sa Papraď.

„Áno. Ionie nás všetky pozvala k sebe na čaj, no ešte predtým zájdeme na čistinku,“ odvetila Maia.

Čistinka sa nachádzala v lesoch neďaleko Ioninho domu. Dievčatá tam chodievali často, pretože to bolo nádherné miesto plné mocnej mágie. Na čistinku takmer nikto nezavítal, takže to bolo bezpečné útočisko, kde mohli trénovať mágiu spolu so svojimi zvieratami. Hviezdne zvieratá sa snažili, aby ich iní ľudia nezahliadli – Hviezdny svet musí ostať utajený pred každým, kto nie je Hviezdny priateľ.

„Maia, raňajky!“ zavolala na ňu mama z kuchyne.

„Idem, mami, len sa oblečiem! Musím ísť,“ povedala Papradi, zatiaľ čo sa obliekala do školy. Chvatne ju objala. „Uvidíme sa neskôr.“

„Budeš mi chýbať,“ hlesla Papraď a oblizla jej líce. „Zavolaj ma, len čo budeš môcť.“

„Zavolám.“ Maia ju pobozkala na mäkučkú hlavu a pobrala sa dole schodmi.

Maiin dvojročný brat Alfie sedel v kuchyni na detskej stoličke a jej pätnásťročná sestra Clio za stolom – jedla croissant a listovala si v časopise. Jej ocko sa snažil kŕmiť Alfieho kašou. „Pozor!“ vykríkol, keď Alfie uchmatol lyžičku a mával ňou zo strany na stranu, pričom z nej vystreľoval kúsky kaše. Maia sa zohla v poslednej chvíli.

„Nie, Alfie, to nesmieš robiť,“ hrešil ho pán Green. Alfie sa zachichotal a plastovou lyžičkou ho buchol po hlave.

Maia sa snažila neuškŕňať. Vedela, že by sa nemala smiať, keď bol Alfie nezbedný, no niekedy to bolo veľmi ťažké.

„Tak čo ťa dnes čaká v škole?“ spýtal sa Maie ocko, keď si nasypala cereálie.

„Nič také, len hláskovanie a násobilka.“

„Závidím,“ zapojila sa Clio. „Ja mám dvojhodinovky matiky, fyziky a francúzštiny. Bodaj by som stále bola v šiestej triede.“

„A pani učiteľka Harrisová povedala, že spolu s Lottie, Ionie a Sitou môžeme počas obeda pomáhať v záhrade,“ doplnila Maia. „Záhon pri škôlke je plný buriny, tak ho ideme vyplieť, aby tam mohli predškoláci nasadiť nejaké letničky.“

„Tak sa nezabudni natrieť opaľovacím krémom, než pôjdeš, a zober si čiapku,“ kázal ocko. „Dnes má byť fakt teplo.“

Maia pozrela von oknom na modrú oblohu. Posledný týždeň bol veľmi slnečný. Bolo super, že sa otepľovalo a noci boli jasnejšie – pre ňu a kamošky tak bolo oveľa ľahšie stretávať sa po škole.

„Už sa neviem dočkať veľkonočných prázdnin,“ priznala sa Maia.

„Čo budete vy dve robiť s toľkým voľným časom?“ vyzvedal ocko.

„Opakovať si učivo, chodiť von s kamošmi a spať!“ Clio si zívla.

Maia tiež prezradila svoj plán: „Prespávať u kamošiek, kúpať sa, možno chodiť do kina, hrať sa na pláži, člnkovať sa, pôjdeme na zmrzku do Medeného kotlíka…“

Sama pre seba sa usmiala a v mysli dodala: A, samozrejme, veľa čarovať!

DRUHÁ KAPITOLA

„Rada záhradkárčim,“ povedala Sita nadšene. „Tento záhon bude vyzerať s kvetmi oveľa krajšie.“ Bolo poludnie a ona, Maia, Ionie a Lottie kľačali na podložkách pri záhone na tichom mieste neďaleko škôlky, vytrhávali burinu a prehrabávali hlinu.

„Je hrozné teplo,“ posťažovala sa Lottie, pričom sa snažila začesať si prstami tmavé kučery a ovievala si tvár.

„Oveľa,“ prikývla Ionie. „Ďakujem.“

„Tvoje čarovné schopnosti sú úžasné,“ povedala jej Lottie.

„Ako to, že dnes nič nemáš?“ spýtala sa Maia.

„Ale neprestanete sa so mnou kamošiť, však nie?“ spýtala sa Lottie znepokojene.

Lottie vyzerala byť smutná a otrávená.