Jaroslav Kmenta

Babišovo Palermo II

Nymburk 2021

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této knihy nesmí být reprodukována, uchovávána v rešeršních systémech nebo jakkoli elektronicky, fotograficky či jinak přenášena bez předchozího písemného souhlasu majitele práv a nakladatele knihy.

© Jaroslav Kmenta, 2021

Fotodokumentace Jaroslav Kmenta, 2021

ISBN 978-80-87569-47-4

ISBN 978-80-87569-44-3 (EPUB)

ISBN 978-80-87569-48-1 (MOBI)

Poděkování

Tato kniha vznikla ve spolupráci s časopisem Reportér magazín, který jako vzdor ovládnutí velkých médií oligarchou Andrejem Babišem začal vycházet v září 2014. Je to svobodný a nezávislý měsíčník, jehož vlastníkem a šéfredaktorem je bývalý šéfredaktor deníku MF DNES Robert Čásenský.

I on, stejně jako já a řada dalších kolegů novinářů se odmítl podílet na vylepšování obrazu Andreje Babiše na veřejnosti a v momentě, kdy Babiš v roce 2013 oznámil, že kupuje mediální dům MAFRA, pod nějž spadal i do té doby nejvlivnější a nejčtenější seriózní deník v zemi MF DNES, jsme tento list opustili. To vše, abychom mohli dělat svou práci i nadále svobodně a nezávisle na politicky angažovaném majiteli.

Děkuji za spolupráci reportérům z Reportéra Robertu Čásenskému, Michalu Musilovi a Jiřímu Štickému.

Speciální poděkování patří mé kolegyni Veronice Kučíkové za pomoc při rešerších a přepisech rozhovorů.

————

Rád bych také poděkoval všem dalším novinářům, kteří psali v uplynulých osmi letech kriticky či analyticky o Andreji Babišovi a zasloužili se o poskytnutí reálnějšího obrázku o tomto oligarchovi. Děkuji zejména: Pavlu Šafrovi a Johaně Hovorkové (Forum 24), Jiřímu Pšeničkovi, Janku Kroupovi, Jiřímu Kubíkovi, Tomáši Perglerovi (Seznam Zprávy), Kristýně Guryčové, Radku Kedroňovi (iRozhlas.cz), Ondřeji Neumannovi, Robertu Břešťanovi (Hlídacípes.org), Janě Klímové (HN), Lukáši Valáškovi, Adéle Jelínkové (Aktuálně.cz). Dále pak děkuji kolegům z Echo24, Neovlivní.cz, Reportéři ČT, Deník Referendum.

Prolog /
Babišismus

V květnu 2017 se mnou pořizoval rozhovor slovenský deník SME. Ptali se mě na Andreje Babiše. Chtěli vědět, jaký je a zda se jako miliardář hodí do politiky. Bylo to v době, kdy premiér Bohuslav Sobotka vyhodil Andreje Babiše z vlády z postu ministra financí. Šéf strany ANO to tehdy nesl dost nelibě. Ale od té doby vedl permanentní, nikdy nekončící kampaň, jen aby se vrátil na výsluní politiky. Pokud budu citovat samotného Babiše, mohu říct, že byl vytrvalý „jako urputné hovado“.

Kdo je Andrej Babiš?

Andrej Babiš je byznysmen, mediální magnát a politik a podle mě taky kmotr.

Kmotr?

V našem politickém prostředí se usadil tento mafiánský výraz a je označením bossů, kteří používají podobné praktiky jako mafiáni.

Jaký je tedy jeho vliv?

Andrej Babiš spojil svůj byznys s politikou a s vlastnictvím médií. Je to čistokrevný oligarcha s velkým vlivem na celou společnost. On říkal, že „si kúpí všechno“. A to taky skoro udělal. Teď se ovšem přepočítal. Neboť všechny si koupit nejde. Koblihy, které rozdává na ulicích, mu kdekdo „nežere“. Když to řeknu takhle s nadsázkou.

Jaké praktiky používá?

On se vyžíval ve sběru informací. Když byl jen podnikatel, tak na to měl své spřátelené policajty. Teď na to má celou divizi ve svém Agrofertu a celou řadu spolupracovníků. Kdo se mu znelíbí, na toho si vytáhne složku a začne ho tlačit ke zdi. Někdy to dělal osobně, později na to používal svá média, která ovládl.

Nedávno unikly na veřejnost skrytě pořízené nahrávky Babiše s redaktorem Mafry Markem Přibilem. Jaký je jejich význam?

Jsou důkazem o jeho nečistých praktikách. Kromě toho, že mluví sprostě, tak se ukázalo, že koordinoval mediální kampaně proti svým politickým protivníkům. On se bránil, že ty záznamy mohly být sestříhané a vytržené z kontextu, ale ona stačí jedna věta z těch záznamů, v nichž vydává redaktoru MFD pokyn: „Já bych to načasoval na ten socanský sjezd.“ To stačí. Je to důkaz, že lhal a že podvádí své koaliční partnery a vlastně i voliče. Protože on veřejně slíbil, že nebude využívat svá média v politickému boji.

Co jste odhalil?

Za poslední dva roky nejsem zdaleka jediný, kdo odhaluje zákulisí Babišovy moci. Dělá to tu spousta novinářů, včetně těch, kteří utekli z jeho Mafry a jsou raději v jiných, svobodnějších redakcích. Já jsem kupříkladu přinesl důkaz o tom, že Babišovi spolupracovníci sponzorovali ČSSD už v roce 1997 a že to dělali tajně přes firmu Beltomate v Panamě. Tehdy vlastně začal přímý vliv Babiše na politiku. A tehdy mu ještě naivní politici sociální demokracie šli na ruku a dávali mu zelenou, aby si mohl obsadit státní podniky svými manažery. Celou řadu podniků pak Babiš ovládl. Také jsme v našem měsíčníku Reportér přinesli důkazy, jak v roce 2004 jednal tajně s vedením ČKA, což je státní konsolidační agentura, v níž končily nedobytné pohledávky státu. A Babiš přes výhodný nákup těchto pohledávek ovládl některé podniky.

Dnes má největší problém s podezřením, že ojebal stát na daních. Promiňte mi ten výraz, ale použil ho i premiér Bohuslav Sobotka. Myslím, že trefně vystihuje podstatu.

Jak byste shrnul současnou situaci?

Pro vás bude asi nejlépe pochopitelné, když to řeknu takhle: Vy jste si prožili „mečiarismus“. My tu teď máme „babišismus“. Je to skoro stejné a taky stejně nebezpečné.

————

Když jsem tento rozhovor v roce 2017 poskytoval, vůbec jsem si nepřipouštěl možnost, že Andrej Babiš zajde ve svém politickém projektu tak daleko. Myslel jsem, že se tu zrodil jeden silný a všehoschopný kmotr, který nahradil všechny lobbisty a kmotry dohromady. Jenže Andrej Babiš šel dál. Stvořil zcela nový systém dělby moci v zákulisí. Nebylo to jen o něm. Problém Babiše nebyl jen v něm a v jeho osobnostních rysech. Problém, který přišel s Babišem, se jmenoval: Babišovo Palermo. Babiš tu stvořil své Palermo, které u jiných tak rád kritizoval.

Část první /
Nenažraní I

Tomáši Kejlovi bylo v roce 2019 něco málo přes padesát let. Žil a pracoval v Brně a byl rád, že se občas dostal k zajímavé stavební zakázce města Brna. Kejla nebyl žádný velký podnikatel. Jako osoba samostatně výdělečně činná měl živnostenský list a oprávnění podnikat ve stavebnictví a ve zprostředkování obchodu.

Malé, ale stálé podnikání s drobnými zakázkami mu obstojně vynášelo. Až do té doby, než si ho 18. června 2019 pozvala na výslech policie. Chtěla vědět, co měl společného s velkou korupční aférou v Brně, která dostala ve spisech oficiální název STOKA. I v tomto kontextu měla Stoka význam jako odpadní kanál. V případu šlo o to, že stavební firmy musely odvádět politikům úplatky.

„Někdy, nevím, kdy přesně, mohlo to být tak v roce 2015, mně (úředník radnice Brno-město) Petr Kosmák řekl, že se změnily poměry a dále to budeme muset dělat tím způsobem, že z každé zakázky mu musím odvádět patnáct procent z celkové fakturované částky. Nedefinoval, jestli je to úplatek, nebo provize. Každopádně řekl, že ,oni jsou hrozně nenažraní‘. Vyplynulo mi ze situace, že ty peníze nejsou pro Petra Kosmáka, ale že je dává dál,“ uvedl zcela otevřeně při své výpovědi u policie brněnský podnikatel Tomáš Kejla.

Podle shromážděných důkazů představovaly dřívější úplatky odváděné politikům pět až osm procent ze zakázky. Po nástupu politiků ANO z vládní strany premiéra Andreje Babiše se suma zvýšila na patnáct procent.

„Měl jsem s tím morální problém, ale protože jsem nechtěl zahodit šest let práce, tak jsem souhlasil,“ dodal Kejla. „Protože to nešlo udělat vzhledem k mému pracovnímu vytížení tak, abych peníze předával vždy na konci nebo na začátku měsíce, tak jsem Petru Kosmákovi dával peníze nepravidelně. Jak se mi peníze sešly, tak jsem je Petru Kosmákovi předával,“ řekl dále do policejního protokolu Kejla.

„Někdy jsem mu peníze mohl dávat i z jiných akcí. Nečekal jsem vždy, až mi správa nemovitostí městské části Brno-střed zaplatí. Peníze jsem Petru Kosmákovi předával buď v autě, v mém Superbu, nebo v různých restauracích v městské části Lesná. Například v restauraci Pool Grill nebo v Restauraci na Vyhlídce aneb u Černé báby. Minimálně jednou jsem mu peníze předával u Měnínské brány na ulici, kde měl Petr Kosmák kancelář,“ upřesnil podnikatel Kejla.

„Fungovalo to tak, že já jsem nacenil zakázku a z této jsem odečetl patnáct procent, které jsem Petru Kosmákovi pravidelně odváděl. Petr Kosmák mi nikdy neříkal, kolik mu mám ten který měsíc dát. Čísla padla pouze na začátku – to bylo těch patnáct procent, které chtěl,“ vysvětlil podnikatel.

„Můj objem práce pro správu nemovitostí Brno-střed byl asi 40 až 50 procent ze všech mých vydaných faktur, kterých je do jednoho milionu korun za rok. Dále uvádím, že nikomu jinému ze zaměstnanců radnice Brno-střed jsem žádné takovéto provize nedával,“ uvedl Kejla. „Peníze jsem mu předával většinou v nějaké ruličce. Bylo to asi deset tisíc korun měsíčně. Komu a jakým způsobem předával Petr Kosmák peníze dál, nevím. O to jsem se nestaral,“ řekl Kejla.

Jak policie zjistila, patnáctiprocentní vratky, tedy úplatky, se odváděly podle pokynů hlavního aktéra kauzy Stoka, místostarosty radnice Brno-střed Jiřího Švachuly, vlivného regionálního politika vládní strany ANO. To on byl ten „nenažraný“.

————

Rok předtím, ve středu 27. června 2018, převzal na Pražském hradě premiér Andrej Babiš jmenovací dekret nové vlády. Tu Babiš sestavil v koalici se svou stranou ANO a se sociální demokracií, avšak s tím, že většinová podpora ve Sněmovně byla zajištěna jen díky hlasům komunistické strany. Babiš na Hradě slíbil, že jeho vláda bude bojovat mimo jiné také proti korupci.

Do programového prohlášení vlády pak premiér nechal výslovně vepsat tuto pasáž: „Budeme bojovat proti korupci ve všech oblastech, tento boj systémově koordinovat, vyhodnocovat efektivitu již přijatých protikorupčních opatření v praxi a navrhovat jejich vhodné změny a doplnění.“

Premiér Babiš pak v průběhu několika dalších let opakovaně prohlásil, že potírání korupce je jedním z hlavních smyslů existence jeho vlády. „Zapojil jsem se do politiky, abych se se svým hnutím angažoval v boji proti korupci, a v důsledku toho jsem přišel o hodně peněz,“ řekl v září 2020 pro německý časopis Der Spiegel v rozhovoru, v němž se navíc označil za člověka s „mimořádně dobrou morálkou“.

————

A tady je realita, jakou morálku měla Babišova strana ANO. V době, kdy Andrej Babiš sestavoval koaliční vládu, vyšetřovala policie v Brně rozsáhlou a systematickou korupci v městské části Brno-střed. Policie na to přišla úplnou náhodou, když se snažila vyšetřit úniky informací z databází policie. Případy korupce v Brně, na které narazila, byly nečekaným a vedlejším produktem jejich práce.

Aktéry korupční aféry byli členové Babišovy strany ANO. Ti si v Brně vybudovali síť spřízněných stavebních firem, jimž zadávali městské zakázky a brali si za to tučné provize – tedy úplatky. Personální obsazení systému, ve kterém korupce v Brně jela, nechal přes své spolupracovníky stvořit místopředseda strany ANO a šéf jejího poslaneckého klubu Jaroslav Faltýnek, jinak Babišova pravá ruka.

————

Hlavou korupční skupiny Stoka byl místostarosta městské části Brno-střed Jiří Švachula, který byl v Brně významným politikem ANO. Ten si nejdříve přes kontroverzního podnikatele iráckého původu Samana El-Talabaniho a jeho kolegu Pavla Ovčarčina vytvořil zločinný koncept na vybírání úplatků. El-Talabani a Ovčarčin chodili za stavebními firmami a žádali od nich, aby jim z udělených zakázek odváděly 10 až 15 procent z hodnoty zakázky.

Později nechal Švachula vybírat peníze namísto El-Talabaniho přímo jednoho z úředníků městské části Brno-střed, Petra Kosmáka. Ten byl vedoucím technikem správy nemovitostí na radnici Brno-střed.

Když ho policie spolu s ostatními aktéry 7. března 2019 zatkla a obvinila z korupce, sám krátce nato požádal detektivy, aby mohl být spolupracující obviněný. Rozhodl se tak, neboť – jak mu to zaručoval zákonný institut spolupracujícího obviněného – mohl později od soudu odejít s mírnějším trestem.

Přestože v celé aféře zaznělo několik zajímavých výpovědí a policie zachytila desítky tajných nahrávek, kde padala i jména poslance Jaroslava Faltýnka či jeho syna Jiřího Faltýnka, také politika ANO, výpověď úředníka Petra Kosmáka byla pozoruhodná. Při jejím čtení člověk pochopí, jak funguje korupce, jak se nastavují mechanismy uvnitř státní správy, aby vyhrála ta správná firma, a jak se úplatky dostanou zpět k politikovi, který si je pak schovává doma či ve svých firmách za rámy obrazů.

Šlo o desítky milionů korun úplatků. Policie získala důkazy minimálně o zmanipulování 27 stavebních zakázek v Brně, během nichž si politici ANO přišli tajně a bez zdanění na 47 milionů korun. Kolik peněz vybrali politici předtím, než na ně policie přišla, se neví. Policisté jsou přesvědčeni, že nešlo jen o brněnskou anomálii, ale o velmi rozšířený druh politické korupce, který se začal umocňovat s příchodem ANO do politiky. Velké zakázky a privatizační kauzy, z nichž se odlupovaly lobbistům a kmotrům ODS a ČSSD stamilionové provize, byly v módě u předešlých politických garnitur. S Babišovou stranou ANO přišel jiný druh tunelování státních a veřejných rozpočtů: v malých „vědrech“ menší částky, zato stabilní a stálý příjem černých financí, na které by jen stěží někdo přišel. Nebýt oné náhody v Brně…

Realita výpovědi úředníka Petra Kosmáka a celá kauza Stoka pak nabízí poněkud jiný svět, než jaký obvykle svým voličům představoval v předvolebních kampaních či třeba na Pražském hradě premiér Andrej Babiš. Byl to svět pokrytectví, kdy od hlavního bosse strany slyšíte líbivá slova o boji proti korupci, zatímco ve skutečnosti strana, kterou boss vybudoval, páchala zločiny, před nimiž sám boss varoval a na které upozorňoval jako na zhoubu společnosti.

————

A teď už zmíněná výpověď Petra Kosmáka. Úředník Kosmák během výslechu u policie slova podnikatele Tomáše Kejly potvrdil. „S panem Kejlou jsme se telefonicky kontaktovali, k předání peněz došlo většinou na Lesné v restauracích vzhledem k tomu, že tam oba bydlíme. Peníze mi předával jako svazek bankovek,“ sdělil Petr Kosmák.

A jak to celé začalo?

7. března 2019 časně ráno, deset minut po šesté hodině, zadržela policie Petra Kosmáka. Kosmák byl ročník 1976, zaměstnanec Městské části Brno-střed. Byl vedoucím technického oddělení a správy nemovitostí.

Jeho výslech pak začal týž den v 16.10 hodin.

„K samotné věci uvádím, že pracuji na Městské části Brno-střed jako vedoucí technického oddělení správy nemovitostí. Pracuji zde od 1. ledna 2012 a vedoucím jsem asi čtyři roky. Mám na starosti tým techniků, kteří provádí správu domů svěřených Městské části Brno-střed. Jedná se o zajišťování oprav budov, vyúčtování služeb pro nájemníky, v podstatě vše okolo těch budov po technické stránce. Nejprve jsem byl jako technik, později jsem vyhrál výběrové řízení na místo vedoucího. Mou prací je koordinace práce techniků, řešení nestandardních situací v domě, třeba technických či havarijních. Jsem také přímo v kontaktu s firmami a řemeslníky, kteří provádějí opravy na domech,“ spustil úředník Kosmák.

Vysvětlil, že na drobné opravy v částce do 50 tisíc korun měli seznam řemeslníků, kteří prováděli opravy. Pokud šlo o nákladnější opravy nad 50 tisíc korun, šlo se cestou výběrového řízení. Dražší opravy nad 400 tisíc korun řešil podle něho odbor investiční a správy bytových domů brněnské radnice.

„Když jsem nastoupil do funkce vedoucího techniků, tak mě oslovil tehdejší místostarosta Městské části Brno-střed pan Jiří Švachula společně s Pavlem Ovčarčinem, což byl jeho dobrý známý. Setkali jsme se v kavárně Air Cafe v Brně na Zelném trhu. Těsně před schůzkou mi ještě místostarosta Švachula řekl, že mám plnit pokyny pana Ovčarčina. Následně mi ho představil a vzdálil se,“ vyprávěl Kosmák.

Pavel Ovčarčin mu v kavárně dal do ruky seznam firem a řemeslníků a řekl mu, že „toto jsou preferované firmy, které mám oslovovat k plnění zakázek“. „Také mi sdělil, že pokud bych tento seznam řemeslníků nevyužíval, respektive nedodržoval, tak bych přišel o pracovní poměr. Protože živím rodinu, tak jsem neměl moc na výběr,“ sdělil policistům Kosmák.

„Řekl jsem mu, že si vezmu čas na rozmyšlenou do druhého dne a sdělím mu své rozhodnutí. Pak jsme se rozešli. Přemýšlel jsem o tom a nakonec jsem na tento návrh pana Ovčarčina přistoupil. Nechtěl jsem přijít o dobré zaměstnání,“ uvedl Kosmák.

————

„Z první schůzky jsme byli domluveni, že se sejdeme druhý den na stejném místě. Do kavárny jsem přišel ve smluvený čas. Dorazil i pan Ovčarčin. A hned se mě zeptal, zda s tou jeho nabídkou souhlasím. Já jsem mu odpověděl, že bohužel ano. On mi nato dal instrukce, že jednou měsíčné mi ty firmy z daného seznamu přinesou peníze, já je shromáždím a všechno mu odnesu,“ popsal kriminalistům úředník Petr Kosmák. „Dále mi říkal, že když to takto bude probíhat, tak budu v pořádku,“ dodal.

Vše projednávali ústně, žádný svědek u toho nebyl. Písemně samozřejmě také nic mezi sebou neuzavírali. Tajné dohody o úplatcích jsou na dobré slovo.

„Já jsem podle instrukcí pana Ovčarčina ještě ten měsíc oslovil telefonicky firmy ze seznamu a následně jsem je mailem vyzval k dodání referencí a kontaktů. Snažil jsem se zjistit si o těch firmách více informací. Některé firmy jsem již znal z mé předchozí činnosti technika, že jsou přibírány k pracím na domech, některé byly pro mě nové. Takže jsem si chtěl zjistit, na co je která firma vhodná, protože jsem je všechny neznal. Také jsem si s těmi, co jsem ještě neznal, dával schůzky. Když jsem se se zástupci firem setkal, řekl jsem jim, že mám na ně kontakt od někoho z vedení městské části, a jestli je to všechno v pořádku,“ sdělil podle policejního protokolu Petr Kosmák.

A po chvilce upřesnil: „Nyní si nejsem jistý, zda ty firmy již věděly, že mi mají platit peníze, nebo zda teprve dostanou instrukce. K tomuto se vyjádřím podrobně později, nyní nejsem na všechny podrobnosti připraven.“

Kosmák ovšem hned při prvním výslechu potvrdil, že firmy ze seznamu dostávaly zakázky a jejich zástupci mu vypláceli stanovená procenta. „Já jsem tyto peníze v celé výši předával panu Pavlu Ovčarčinovi v hotovosti. Pak na podzim 2015 jsem byl místostarostou Jiřím Švachulou pozván na schůzku do jeho galerie v Údolní ulici v Brně. Na této schůzce mi Švachula řekl, že Ovčarčin už skončil a že vybrané peníze mám odevzdávat na stanovené adrese jedné konkrétní osobě… I k tomu se vyjádřím později podrobně,“ poznamenal Kosmák.

Úředník s návrhem Švachuly souhlasil a opět zdůraznil, že jinak by přišel o práci. „Nic jiného mi nezbývalo. Proto jsem dále pokračoval ve vybírání peněz od firem ze seznamu a nosil je na stanovenou adresu. Takto to probíhalo až dosud. Vždy to bylo na začátku měsíce, většinou do pátého dne v měsíci. Dnes mělo také dojít k předávce peněz na stanovené adrese,“ vysvětlil Kosmák.

Peníze, které měl připravené k předávce v den svého zatčení, byly ve výši 270 tisíc korun a byly podle něho uloženy v jeho kanceláři v Měnínské ulici číslo 4 v Brně. „Byly v obálce v kanceláři v zásuvce pracovního stolu,“ řekl.

„Já jsem se po celou dobu cítil jako pošťák, který jenom předává peníze v obálkách určeným lidem a na určená místa. Dostával jsem fixní částku jako odměnu. Ale i to budu upřesňovat později,“ dodal Kosmák.

Výslech byl ukončen dne 7. března 2019 v 17.45 hodin.

Intermezzo /
Stmívání

V srpnu 2017 mi na Facebooku někdo z anonymního profilu „Jan Jan“ napsal: „Kmento, ty jsi obyčejnej zkorumpovanej lump a někdo by ti měl nakopat prdel a to pořádně!! Umíš ty něco jinýho, než si otírat ten tvůj prasopsí rypák o Babiše?? Je mi tě líto, ale na každou svini se vaří voda!!“

Jasně, jen výhrůžka, z toho si člověk nesmí nic dělat. Je to spíš psychický nátlak, forma zastrašování. Takových vzkazů dostáváme jako novináři stovky. V Rusku nebo třeba na Slovensku to mají kolegové mnohem těžší.

Když je mi nejhůř, vždycky si vzpomenu na disidenty, jak je ráno v pět budila StB a odvezla rovnou do cely. „To tady naštěstí ještě zpátky nemáme,“ říkám si.

Sice jsme se k atmosféře podobné komunistické normalizaci po roce 2017 trochu přiblížili, ale do tepláků jsme z vůle „vedoucího tajemníka strany“ nemuseli. I když… i když k tomu v jednu chvíli nebylo daleko.

Ale o tom až za chvíli.

Teď ještě něco pozitivního. Jednou se mě čtenářka Jana zeptala, jestli mám ještě po tom všem víru? Tak jsem jí odepsal: „Víru? Tu jsem ještě neztratil. Je těžké v sobě vydolovat sílu a prát se se všemi těmi šílenostmi světa, ale nakonec nám nic jiného nezbude. Myslím přitom na jiné lidi, kteří potřebují víru, že za ně někdo tuhle práci dělá. Tak to dělám a doufám, že ta mravenčí práce bude mít někdy v budoucnu smysl.“

————

Řekl bych to takhle: Doba temna v Česku tři desítky let od listopadové revoluce 1989 ještě nenastala, ale začalo se smrákat. Stmívání začalo v roce 2013, ale krátce před volbami 2017 se přitemnilo. A začalo to nevinně.

Volal mi Roman Ondráček z dua Těžkej Pokondr. Neotřelý zpěvák, akční moderátor a rozhlasový matador byl v ráži.

„Hele Jardo, víš, jak jsi k nám měl tento týden přijít na rozhovor, tak se ničeho neboj. Ten rozhovor uděláme, to tě ujišťuji. Jen nebude na Frekvenci 1,“ vysypal ze sebe Roman Ondráček.

Nechápal jsem. Ale jeho rébus jsem po další spršce slov, z nichž jsem vycítil obrovskou naštvanost na vedení rozhlasové stanice, záhy vytušil. Vedení Frekvence 1 se nelíbilo, že by pár dnů před parlamentními volbami měl přijít do rozhlasového éteru někdo, kdo právě vydal kritickou knihu Boss Babiš. Miliardář Andrej Babiš, favorit voleb, který – jak sám říkal – „si kúpí, co bude chtít“, si asi koupil nedotknutelnost.

Roman Ondráček, když se rozžhavil, byl „vostrej jako břitva“. A nebral si servítky. Ani je tu nechci a nebudu reprodukovat… Bylo zjevné, jak mu to vadí. Nechtěl podléhat tlaku, natož politicky motivovanému. Ať si myslí, kdo chce co chce, tohle bylo od uměleckého dua Těžkej Pokondr navýsost graciézní gesto. Řekli: „Když ne Kmenta, tak my tady končíme.“ A tak se stalo. Podali v rádiu výpověď. Ačkoli měli v éteru nejposlouchanější rozhovory, byli na vrcholu své profesní dráhy, udělali něco, o čem tušili, že je to z vrcholu pošle dolů a do rizika, že už nikdy nebudou mít tak sledovanou rozhlasovou show.

————

Tak jsem o tom 10. října 2017 napsal na Facebook. „Moderátoři Miloš Pokorný a Roman Ondráček, známí jako duo Těžkej Pokondr, dnes skončili v rádiu Frekvence 1. Vedení jim cenzurovalo výběr hostů do nejposlouchanějšího rozhlasového pořadu, kam si zvali své hosty a debatovali s nimi o práci a životě. Pokondři měli se svými šéfy spory již delší dobu. Vše vygradovalo tento týden, kdy si chtěli pozvat do studia mne, abychom pošprechtili o mé nové knize Boss Babiš. Bossové Frekvence 1 jim to ale zakázali. Prý propagace a taky politika… takový to blablabla. ‚Pozvěte si Kmentu za měsíc,‘ radili jim prý šéfové.“

Jeden z členů dua Roman Ondráček pak řekl deníku Echo24, že i když jim vedení Frekvence 1 do pořadu Kmentu nedovolilo, stejně se postarají o to, aby lidé mohli o jeho knize slyšet, obzvlášť před nadcházejícími volbami. „To, co jsme řekli ráno v rádiu, tak to je. Byli jsme domluvení s Kmentou, že ve čtvrtek za námi přijde, vyšel zákaz, protože mu vychází knížka, a nějaké politické žvatlaniny,“ řekl pro Echo24 Ondráček.

„My jsme řekli, že nás to nezajímá, že naopak chceme, aby tady byl Jarda ještě před volbami a aby lidi věděli, koho eventuálně volit, nebo nevolit,“ dodal Ondráček s tím, že „s Jaroslavem Kmentou stejně budou natáčet“. Rozhovor pak uveřejní na svých webových stránkách a všude možně po sociálních sítích.

Roman Ondráček pak redakci serveru Echo 24 ještě řekl, že s rádiem sice mají i nadále podepsanou smlouvu až do dalšího roku, ovšem měla by být vypověditelná. „Klidně tam ještě týden odmoderujeme, kvůli důstojnému ukončení,“ řekl Ondráček.

————

Milí Pokondři se tedy s Frekvencí 1 rozloučili. A pěkně po svém. Druhý den ráno pustili šéfům na rozloučenou ve svém pořadu svůj nový hit Kretén, který je předělávkou známého hitu osmdesátých let Sketmen. „Hoši, tleskám vám za to. Miluji každého, kdo se nepodělá ze svých bossů. A Bossům vzkazuji: Nemám rád předposranost,“ napsal jsem tehdy na sociální sítě, abych Pokondry podpořil.

„Kdo se bojí Andreje Babiše a Miloše Zemana, nezaslouží si důvěru ani pozornost. Natož pokoru a loajalitu. Asi jsem kretén, ale svoboda projevu je pro mě dost cenná hodnota,“ dodal jsem.

————

Čtyři dny nato, 14. října 2017, napsal Andrej Babiš na svůj facebookový profil důležitou větu. V té hromadě vzkazů a „čaulidiprojevů“ to zapadlo, ale pro kontext mého vyprávění je to důležité. Andrej Babiš tam nejdříve citoval vzkaz od své nadšené podporovatelky: „Doufám, že když vyhrajete volby, tak se nebudete mstít a ukážete, že jste lepší než ti, co se vás snažili odrovnat. Doufám, že nebudu zklamaná.“

„Tak tohle mi napsala paní Naďa Jurková,“ uvedl Babiš a odpověděl své fanynce: „Nebudete (zklamaná), paní Naďo. Ať už volby dopadnou jakkoli, já se nikomu mstít nebudu. Do politiky jsem šel, abych lidem ukázal, že stát se dá řídit s péčí řádného hospodáře. A to znamená hrozně moc práce. Nechci a nebudu svou energii plýtvat na nějaké intriky a vendetu,“ prohlásil Andrej Babiš.

————

Týden nato, v sobotu 21. října 2017, bylo jasno. Babišovo ANO s náskokem vyhrálo parlamentní volby. Získalo 29,64 procenta hlasů. Druhá byla ODS – 11,32 procenta hlasů, třetí skončili Piráti. Ti obdrželi 10,79 procenta hlasů. Do Sněmovny se dostalo ještě dalších šest stran.

Přestože bylo Babišovo vítězství významné a přesvědčivé, absolutní čísla voleb mluvila spíše o tom, že se mu povedlo zvítězit i kvůli rozdrobenosti dalších stran. Podle Českého statistického úřadu bylo v roce 2017 v České republice 8 374 501 voličů. Babišově straně ANO dal hlas 1 500 113 lidí. To bylo necelých 18 procent všech voličů, tedy ani ne jeden volič z pěti.

Andrej Babiš se k volbám vyjadřoval, jak bylo jeho zvykem, značně protichůdně. V sobotu 21. října 2017 při sčítání hlasů řekl: „Já jsem to moc nesledoval, udělal jsem si hezké odpoledne s rodinou.“ Tři dny nato v povolební euforii už mluvil jinak. „Trpěl jsem při sčítání hlasů doma u televize,“ řekl 24. října 2017.

————

Volebnímu vítězství Andreje Babiše pomohl kromě jeho bezedné finanční síly a nekonečného marketingu také samotný holding Agrofert. Strana ANO vyhrála volby nejen ve všech krajích, ale i ve všech okresech, což se do té doby žádné straně v polistopadové historii nepodařilo. I v té nejmenší vesnici dostal Andrej Babiš alespoň jeden hlas. V obcích, kde byla nejvýznamnějším zaměstnavatelem některá z firem seskupených v holdingu Agrofert, byl úspěch ANO zřetelný.

V Lovosicích, kde dávaly chemičky Lovochemie a Preol práci více než tisícovce lidí, hlasovala pro ANO téměř polovina voličů. V Lišanech u Loun, kde sídlila výkrmna vepřů Animo Žatec, dostal Babiš dokonce přes 60 procent hlasů. Také v Olbramovicích, na jejichž území stojí Babišova Farma Čapí hnízdo, uspělo ANO výrazně víc než v celé republice. Podpora pro ANO se tam od voleb 2013 zvedla ze 30 na 43 procent v roce 2017.

Zajímavou zprávu přinesl v této souvislosti server Echo24. Před otevřením hlasovacích místností vydal zprávu, že jedna ze společností z Babišova koncernu, chemička Fatra Napajedla, svým zaměstnancům na nejnižších pozicích těsně před volbami vyplatila mimořádnou prémii deset tisíc korun. Vypadalo to, jako by si tím Babiš chtěl koupit jejich hlas u volebních uren.

Mluvčí Agrofertu Karel Hanzelka k tomu uvedl, že to bylo proto, že v regionu bylo „vysoké konkurenční prostředí na trhu práce a všeobecný nárůst mezd v regionu“. „Fatry se to týká bezprostředně kvůli masivnímu náboru okolních podniků. Mimochodem – podobné doplatky dle našich informací vyplatily i další podniky v regionu,“ tvrdil mluvčí Hanzelka.

Proč ještě se Babišovi povedlo takto drtivě vyhrát?

Kromě jiného zafungoval ochranitelský komplex. Masivní ataky na Andreje Babiše těsně před volbami nepřinesly významný odliv voličů. U lidí se podle odborníků mohl projevit jistý „zúčastněný syndrom“. Když se do někoho kope, vyvolává to u části voličů pocit, že je třeba mu pomoct. Takový pocit má vypěstovaný obzvláště starší generace, na kterou se Babiš před volbami očividně zaměřil. Často chodil na návštěvy do domovů důchodců, byl i v několika zařízeních LDN.

————

Pro Babiše to bylo vítězství opojné, ale též do jisté míry chmurné. Krátce po sněmovních volbách v říjnu 2017 jsem napsal, že Andrej Babiš tu uvařil guláš, ze kterého bude ještě všem zle. Byla to rychlá povolební poznámka o tom, jak Andrej Babiš a jeho „marketingový guru“ Marek Prchal uvařili levo-pravý volební guláš, do kterého naházeli všechno možné. „A protože zkazili jeho chuť, leckomu z něj nakonec bude špatně. Bude to jako v pohádce o pejskovi a kočičce, kteří pekli dort a pak se divili, že je bolí břicho,“ napsal jsem tehdy.

Andrej Babiš totiž vyhrál volby v roce 2017 jen za cenu toho, že vyluxoval elektorát ČSSD a komunistů a zčásti i populistické, radikální a autoritářské strany SPD (předtím Úsvit). Z výsledků volebních dat vyplynul paradoxní závěr, že volby vynesly do čela státu bezskrupulózního miliardáře a zároveň zaměstnavatele nízkopříjmových skupin.

Čísla z volebních místností ukázala, že ke kapitalistovi Babišovi přeskočilo přes půl milionu levicových voličů. Šlo o 360 tisíc lidí, kteří k němu přešli od ČSSD, a o 200 tisíc voličů, kteří minule volili KSČM. (Plus 90 tisíc někdejších voličů Úsvitu.)

Pro Babišovo ANO hlasovalo v roce 2017 1,5 milionu lidí, což bylo o půl milionu více než v roce 2013. Přitom mu ale pouze půl milionu voličů zůstalo od minule, půl milionu jich tedy ztratil. Místo nich však dokázal přesvědčit milion jiných.

————

Stalo se tedy, že populista s neuchopitelným programem zamotal lidem hlavy. „A guláš, který si tím navařil, si bude muset další čtyři roky jíst osamoceně jen se svým přítelem prezidentem Milošem Zemanem,“ napsal jsem v roce 2017 a dodal: „Pokud se Babiš stane premiérem, bude to jen trápení.“

Nemyslel jsem tím jen Babišovu neschopnost vést demokratickou diskusi a jeho naprosto chaotický styl mikromanažera. Tehdy jsem poukazoval zejména na to, že bude muset uspokojit své levicové voliče, čímž se z ANO vytratí středopravé směřování, na kterém jeho strana původně vyrostla.

Andrej Babiš v politice lidi klamal a často také zklamal. Na začátku mu věřili středopravicoví voliči znechucení minulými vládami ODS. Jenže pak od něj 140 tisíc takových voličů raději odešlo. Byli znechuceni Babišem a také tím, že se z něho stal z donucení „levičák“. Tito několikanásobně podvedení a zklamaní voliči se většinou k volebním urnám už nedostaví. Rezignují. Stanou se z nich velmi často nevoliči. A i v dalších letech – po další vládě Andreje Babiše – by takových lidí zase přibylo. I příště udělá Babiš ze svých oveček daleko víc nešťastníků než nadšených voličů.

„Těmito volbami politická krize neskončila. A myslím, že frustrace a beznaděj voličů, kteří věřili někomu, kdo je pak zklamal, či dokonce podvedl, bude nakonec ještě větší, než je teď,“ stálo v mé poznámce z října 2017.

Jestli Andrej Babiš uměl udělat pár desítek lidí nešťastných během svého brutálního podnikání, tak to samé se mu povedlo i v politice. Jen s tím rozdílem, že zatímco za zajišťovacími příkazy a policejními ataky na konkurenci zůstávaly tragické osudy několika firem a rodin, tak za nezodpovědnou politikou Andreje Babiše zůstaly tragické osudy stovek tisíců voličů.

„Pokud to neskončí a politici budou svým chováním a jednáním vyrábět další armádu ‚bezvěrců‘, kteří k volbám nakonec nepůjdou, utrpí tím samotná demokracie. Je to o zodpovědnosti politiků, ale též o zodpovědnosti voličů,“ napsal jsem. Upínat se v politice na domnělého spasitele nikdy nikam nevedlo.

————

„Andrej Babiš je děsivý fenomén,“ napsal v roce 2017 šéfredaktor deníku Forum 24 Pavel Šafr. „Z jeho historie je zcela patrná snaha udělat pro svůj úspěch důsledně všechno. Nemá přitom vůbec žádnou úctu k jakýmkoli pravidlům hry kromě jakési taktické průchodnosti,“ uvedl.

Babiš podle něho pochopil v maximální míře smysl a technickou stránku mediální komunikace. A s tím i veškeré možnosti manipulace. „Babiš také ví, že musí tvrdě makat, že musí neustále vystupovat, komunikovat a že nesmí nic podcenit,“ řekl Šafr.

Babišova základní konkurenční výhoda spočívala v tom, že neměl zábrany překračovat pravidla hry, protože automaticky předpokládal, že i ostatní je překračují. „Proto si jako jediný člověk z byznysu dovolil koupit média a zároveň jít do politiky. Byla to odzbrojující drzost. A touto drzostí také všechny kolem sebe odzbrojil. Navíc dokázal, že velká část tzv. slušné společnosti ho nechá tohle všechno provozovat a nemá chuť si pálit prsty kritikou,“ uvedl Šafr.

Novinář Karel Škrabal shrnul své povolební pocity do všeříkající glosy: „Z těchto voleb se budeme vzpamatovávat ne další volební období, ale generace. Co umí Babiš nejlépe, je zatahovat okolí do svých průšvihů a svazovat vše mocí, penězi a existenční závislostí. A teď to čeká celý stát. Z reálného socialismu jsme se nevzpamatovali ani po takřka třiceti letech a teď je Česko v holdingu. Svoboda a osobní integrita bude úměrná vzdálenosti každého od sídla Agrofertu. Čím víc lidí si to v nadcházejícím období uvědomí, o to bude snazší období po Babišovi, které přijde, i když teď se zdá tak nekonečně daleko.“

————

Proč byla Frekvence 1 na podzim 2017 krátce před volbami – diplomaticky řečeno – tak neodvážná? V tom se začalo vyjasňovat až necelý rok nato. A přesně to odpovídalo tomu, o čem byl od samého začátku přesvědčen Roman Ondráček, který mi to říkal už v roce 2017. Majitel rádia Frekvence 1 mířil do diplomacie a nechtěl si to u politiků příliš rozházet.

29. června 2018 zveřejnil server Aktuálně.cz, že novým českým velvyslancem ve Francii se stane Michel Fleischmann, prezident mediální skupiny Lagardére Active ČR. Mediálnímu magnátovi patřila právě také stanice Frekvence 1. „Podle některých zdrojů bude Fleischmannovým úkolem hlavně zajišťovat větší spolupráci premiéra Andreje Babiše s francouzským prezidentem Emmanuelem Macronem,“ napsal server.

Fleischmann je osobnost s výraznou vazbou na Francii. Narodil se sice v roce 1952 v pražských Vršovicích, kde prožil i podstatnou část svého dětství, ale od poloviny 60. let žil ve Francii, kde jeho otec pracoval jako kulturní rada na československém velvyslanectví. Po potlačení pražského jara v srpnu 1968 se jeho rodina rozhodla ve Francii usadit natrvalo.

Fleischmann vystudoval moderní francouzskou literaturu na pařížské Sorbonně a kariéru začínal už ve francouzském státním rozhlase jako režisér pořadů a her. Po roce 1989 se vrátil zpět do České republiky a založil zde první soukromou rádiovou stanici – Evropu 2. Následně vybudoval celý mediální dům, do kterého spadaly značky jako Evropa 2, Frekvence 1, rádio Bonton, Dance rádio, rádio ZET, multimediální dětský produkt Pigy anebo streamovací služba Youradio.

V téže době, tedy v polovině roku 2018, prodal Fleischmann své rozhlasové stanice včetně Frekvence 1 finanční skupině Czech Media Invest (CMI). Tu ovládali z větší části miliardář Daniel Křetínský a finančník Patrik Tkáč.

Michel Fleischmann se pak stal oficiálně novým českým velvyslancem ve Francii 11. července 2019. Prezident Miloš Zeman oznámil jeho jmenování v projevu na francouzské ambasádě u příležitosti svátku připomínajícího pád Bastily. Fleischmanna navrhla Babišova vláda. Miloš Zeman přítomnému premiérovi Andreji Babišovi během projevu poděkoval a řekl, že „takto má vypadat spolupráce s vládou“.

————

A abych uzavřel kruh tím, čím jsem začal, musím doříct pointu s Frekvencí 1. Vedení stanice mi po roztržce s moderátory oficiálně nabídlo, že mi dá prostor k prezentaci knihy kdykoli po volbách. Jenže to jsem z principu odmítl. „Frekvence 1 už nikdy v životě,“ řekl jsem a svůj slib dodržel.

Podobně dodrželi svůj slib i Roman Ondráček a Miloš Pokorný. Rozhovor se mnou moderátoři z dua Těžkej Pokondr skutečně udělali. V improvizovaném studiu v jednom pražském hotelu jsme si svobodně podebatovali o politice a o novinařině. Sice to nezaznělo v rádiu, ale jako by se stalo. YouTube kanál a sociální sítě jsou v této době zárukou svobodného světa, navzdory miliardářům a politickým zájmům.

Rozhovor se stihl udělat a šířit na sociálních sítích už 13. října 2017, tedy ještě před volbami. „A ani to nebolelo,“ říkal jsem k tomu v narážce na polopolitické obavy vedení Frekvence 1. Neškodný, leč ilegální rozhovor s Těžkejma Pokondrama obsahoval kromě vyprávění o knize Boss Babiš třeba i pravdivou historku o tom, jak jsem musel přesvědčovat svou tchyni, aby nebyla tak vstřícná k ANO. „Klekl jsem si před tchyní na kolena a prosil ji, aby nevolila Babiše,“ řekl jsem tehdy v rozhovoru s duem Těžkej Pokondr. „Jestli ho budeš volit, nechá mě zavřít,“ vtipkoval jsem před tchyní, aniž jsem tušil, jak blízko jsem byl k realitě uvažování Andreje Babiše.

Část druhá /
Nenažraní II

Druhý výslech s Petrem Kosmákem začal 8. března 2019 v osm hodin ráno. „Na úvod své výpovědi uvádím, že žádám, aby mi bylo přiznáno postavení spolupracujícího obviněného podle trestního řádu. Jsem ochoten podrobit se všem podmínkám s tím spojeným,“ řekl Petr Kosmák.

Zatčený úředník zopakoval, že Jiřího Švachulu znal pouze z radnice. Když ho prý Švachula v roce 2015 seznámil s Pavlem Ovčarčinem, řekl mu: „Tohoto člověka poslouchejte. Má ode mě veškeré instrukce.“ … „V tento okamžik jsem ještě nevěděl, o co konkrétně se jedná. Pan Švachula se ze schůzky vzdálil a já jsem zůstal s panem Ovčarčinem sám. A Ovčarčin mi řekl, že je nutná výměna dodavatelských firem pro správu nemovitostí a že tyto nové firmy budou navyšovat zakázky o patnáct procent,“ řekl Kosmák. Rozhovor s Pavlem Ovčarčinem podle něho pokračoval v duchu psychického nátlaku.

————

Policista: „Souhlasíte s tím, co je o vaší osobě uvedeno v usnesení o zahájení trestního stíhání?“ (Kosmák byl spolu s dalšími obviněn z úplatkářství, z účasti na organizované zločinecké skupině a ze sjednání výhody při zadání veřejné zakázky.)

Kosmák: „Obecně ano. S tím, že v některých drobnostech bych rád věci uvedl na pravou míru. To se týká zejména toho, že jsem si měl ponechávat úplatek ve výši dvou procent. K patnácti procentům uvedeným v minulém výslechu uvádím, že tyto částky mi měli jednotliví představitelé firem nosit jednou měsíčně v hotovosti. Jednalo se asi – celkově za měsíc – o částku 150 tisíc až 500 tisíc korun. Tuto částku jsem měl začátkem měsíce odnést panu Ovčarčinovi, což se vždy stalo. Já jsem z této částky dostal nějaké všimné, kdy tuto částku stanovoval vždy pan Ovčarčin podle výše celkové sumy. Jednalo se většinou o částky od pěti tisíc do deseti tisíc korun. K tomu, co se s těmito penězi dělo dále, to mi pan Ovčarčin nikdy výslovně neřekl. Ale postupně z jednotlivých náznaků jsem pochopil, že nějakou (významnější) část dostává i pan Švachula.“

Policista: „Jak to probíhalo?“

Kosmák: „Jednotliví představitelé firem mi peníze vždy nosili automaticky, urgovat jsem je nemusel. Pouze se někdy zeptali na celkovou výši fakturované částky, aby bylo zřejmé, kolik je oněch patnáct procent. Doplňuji, že těchto patnáct procent se počítalo z částky bez DPH a vždy se platily až po uhrazení příslušné faktury. K seznamu firem, které jsem měl podle instrukcí pana Ovčarčina oslovit, dále uvádím, že při kontaktu s daným představitelem firmy jsem vždy řekl, že na něj mám kontakt od vedení městské části a jestli je vše v pořádku. Oni řekli, že vše je v pořádku. Z toho jsem pochopil, že panem Ovčarčinem nastavený systém je jim jasný a že takto bude fungovat. Dále uvádím, že jsem oslovil podle domluvy s panem Ovčarčinem i firmy, které již nějaké dodávky pro správu nemovitostí Městské části Brno-střed prováděly. Vysvětlil jsem jim nová pravidla, jak jsem o nich hovořil, a v drtivé většině jednotliví představitelé firem souhlasili. Neměli s tím žádný problém.“

Státní zástupkyně: „Jakým způsobem jste se domlouvali na předání peněz, a dále, kde jste se obvykle při předání peněz potkával s představiteli firem?“

Kosmák: „Ve většině případů jsme se setkávali na ulici podle příslušné dohody. Domlouvali jsme se mobilními telefony přes aplikaci VIBER nebo WhatsApp.“

Policista: „V jaké formě vám bylo oněch patnáct procent předáváno?“

Kosmák: „Bylo to v hotovosti, v obálce, nebo jako příloha fakturace.“

Státní zástupkyně: „Máte seznam, který vám předložil na první schůzce pan Ovčarčin, ještě někde k dispozici?“

Kosmák: „Myslím si, že ne. Měl jsem ho zpočátku k dispozici v papírové podobě, ale později jsem ho již nepotřeboval, tak jsem ho myslím skartoval.“

Státní zástupkyně: „Kontroloval jste, zda částky, které vám jednotliví představitelé firem nosí, jsou v pořádku, zejména u těch, kteří se dopředu nezeptali na celkovou částku fakturace? Vedl jste si nějaký systém, případně činil jste si poznámky?“

Kosmák: „Já jsem toto kontroloval v systému správy nemovitostí Městské části Brno-střed. Žádnou evidenci jsem si nevedl, za daný měsíc jsem byl schopen si toto zapamatovat. K inkasování peněz od jednotlivých představitelů firem ještě uvádím, že některé firmy si chtěl inkasovat přímo pan Ovčarčin sám. Z těchto peněz jsem nedostával nic. Jsem schopen některé tyto firmy uvést. Dále uvádím, že tak dvě třetiny firem nakonec z tohoto systému vypadly, zřejmě čekaly zakázky za miliony, a ne jen drobnou údržbu bytového fondu.“

————

Petr Kosmák dále řekl, že by rád upřesnil informace policie. V usnesení o zahájení trestního stíhání se dočetl seznam firem, které se účastnily korupce. „Ale těch firem bylo mnohem více,“ uvedl úředník.

Kosmák: „Například k firmě Kros-stav, a. s., uvádím, že tato pro správu nemovitostí pracovala jen zpočátku. Jsem schopen další firmy ještě vyjmenovat, případně při předložení nějakého seznamu jsem schopen si vzpomenout na tyto firmy, případně uvést osoby, které mi daných patnáct procent nosily v hotovosti.“

Státní zástupkyně: „V období, kdy působíte ve funkci vedoucího technického oddělení správy nemovitostí Městské části Brno-střed, všechny firmy, které vykonávaly činnosti pro správu nemovitostí, odváděly uvedených patnáct procent k vám, nebo panu Ovčarčinovi?“

Kosmák: „To určitě ne, některé firmy byly pro chod radnice důležité a toto jsem i řekl panu Ovčarčinovi. Jednalo se například o firmy, které byly vázány smlouvou s Městskou částí Brno-střed, tedy například opravy výtahů. Nebo když se jednalo o jednorázové zakázky, které nemohl provést nikdo jiný v daný okamžik.“

Po chvilce si ale Petr Kosmák uvědomil, že se spletl, a upřesnil to. „K těm výtahům ještě uvádím, že konkrétně firma Konekta sice měla smlouvu, ale i ta platila. Takže i zde se odváděly peníze z oprav výtahů,“ řekl úředník.

Pak Kosmák vyjmenoval na třicet firem, které byly do systému napojeny a které odváděly provize. Poté, co to policista zaprotokoloval, dotázala se státní zástupkyně: „Dokázal byste říci, kolik procent všech zakázek pro správu nemovitostí získávaly firmy, které odváděly oněch patnáct procent?“

„Já bych to odhadl tak osmdesát procent,“ řekl Petr Kosmák.

————

V další části výslechu popsal Petr Kosmák, jak se korupce na radnici v Brně rozrůstala. Zmínil případ, kdy se na něho z pověření Jiřího Švachuly obrátil další úředník, Petr Liškutin. Ten byl vedoucím investičního odboru Městské části Brno-střed. „Někdy na podzim 2018 se za mnou dostavil právě Petr Liškutin. Na jeho návštěvu mě upozornil pan Švachula s tím, že přijde a že by do našeho systému – odvodu patnácti procent – potřeboval dostat firmu TRI-stav, s. r. o. Dále mi Švachula řekl, že mám v této věci poslouchat pana Liškutina,“ uvedl úředník Kosmák.

Petr Liškutin pak podle Kosmákovy výpovědi za úředníkem skutečně do kanceláře přišel. „Pokud si dobře vzpomínám, dal mi lísteček se jménem uvedené firmy a telefonickým kontaktem. K tomuto mi Petr Liškutin sdělil, že mám tuto firmu kontaktovat a dát jim nějakou práci. Já jsem pak oslovil pana Koukala z této firmy a chtěl jsem po něm, aby mi sdělil mail, a dále, aby mi na můj mail zaslal reference své firmy TRI-stav. Abych měl představu, o jakou firmu se jedná, případně jaké služby nabízí. Takto jsem to dělal i u seznamu firem, které mi dal pan Ovčarčin, jak jsem uvedl na počátku mé výpovědi. Následně jsem kontakt na pana Koukala rozeslal mezi mé podřízené techniky s tím, že tuto firmu lze využít na zednické práce,“ popsal systém Petr Kosmák.

————

Pointa byla v tom, že zakázky do výše padesáti tisíc korun mohl daný technik zadat sám. „S tím, že technici měli k dispozici firemní seznam, který – jak jsem uvedl – se i podle pokynů Ovčarčina a v tomto případě i Liškutina se Švachulou měnil. Technik si vždy vybral ze stanoveného seznamu firem tu, která se zabývala příslušným oborem činnosti – například zedníci, instalatéři, elektrikáři a podobně,“ dodal Kosmák.

Policista: „Firma TRI-stav platila také patnáct procent z ceny zakázky a komu?“

Kosmák: „Na jedné ze schůzek se mě pan Koukal z firmy TRI-stav zeptal, jak to bude s financemi, což jsem jasně pochopil, že má na mysli oněch patnáct procent odvádění. Já jsem ho v podstatě poslal za panem Liškutinem, kdy jsem mu řekl, aby to vyřešil s tím, kdo ho poslal.“

A jak to fungovalo u zakázek od 50 tisíc do 100 tisíc korun? Nebo jak to probíhalo u zakázek opravy volných bytových jednotek, kde celková suma zakázky mohla dosáhnout i výše 400 tisíc korun?

Podle pravidel Městské části Brno-střed to probíhalo tak, že Kosmákovi podřízení technici, případně on sám, oslovili minimálně tři firmy, které měly podat nabídku podle prohlídky daného místa a poté zaslat cenové nabídky. Oslovovány však byly pouze firmy, které podle seznamu odváděly oněch patnáct procent z ceny zakázky. V praxi to pak vypadalo tak, že představitel firmy, s níž se Kosmák nebo jeho podřízení dohodli, rovnou s sebou přinesli i nabídky dvou jiných firem, s nimiž bylo vše dopředu domluvené. Nabídky těchto firem byly logicky vyšší než nabídka předem vybrané firmy. Pak se mohlo do úředních dokumentů zapsat, že vítězí firma s nejnižší nabídkou, a vše bylo hotové.

Pokud šlo o zakázky ve větší hodnotě, tak ty měl na starosti podle pravidel Městské části Brno-střed investiční odbor, jehož vedoucím byl Petr Liškutin.

„Tento systém jste uplatňoval vy sám, nebo vám ho někdo nařídil?“ zeptal se policista. „Toto mi bylo nařízeno panem Ovčarčinem. Toto mi sdělil někdy na prvních společných schůzkách,“ odpověděl Kosmák.

————

Švachulův výběrčí peněz Pavel Ovčarčin pak úředníka Kosmáka kontroloval, jestli nešvindluje při odvádění peněz. Pravidelně, dvakrát měsíčně, kontaktoval Ovčarčin Petra Kosmáka. Jednou chtěl od něj sjetinu z počítače se seznamem fakturací za daný měsíc. Podruhé už požadoval příslušnou částku z fakturace, která musela odpovídat výši patnácti procent z fakturace.

„V tomto byly určité výjimky, které se týkaly nákupu velkých zařizovacích předmětů, například pořízení sporáků, bojlerů, kotlů a podobně. Ty byly bez těch patnácti procent. V těchto případech se uvedených patnáct procent odvádělo pouze z příslušných prací s tím souvisejících, tedy z montáže, a to proto, že to by bylo snadno dohledatelné, že se cena navýšila,“ vysvětlil Kosmák.

Policista se pak Kosmáka zeptal, z čeho usuzuje, že peníze předával Ovčarčin politikovi ANO Jiřímu Švachulovi?

„Vím, že část peněz měl dostávat i pan Švachula. Toto jsem pochopil z určitých náznaků pana Ovčarčina. Tyto náznaky byly při přebírání peněz panem Ovčarčinem, kdy mi říkal například to, že ‚dnes je peněz dost, to budou mít nahoře radost‘. Nebo říkal: ‚To bude mít nejvyšší radost.‘ Vzhledem k tomu, že pana Ovčarčina přivedl pan Švachula, tak si myslím, že myslel pana Švachulu,“ poznamenal Petr Kosmák.

Systém odvádění peněz se podle něj změnil na podzim 2016. „Pan Švachula mě jednou, někdy na podzim roku 2016, pozval k sobě do galerie, která je v Brně na začátku Údolní ulice. Byli jsme spolu v zasedačce galerie. Zde mi pan Švachula sdělil, že Ovčarčin skončil, ale že my budeme pokračovat v této činnosti nadále. Zopakoval mi větu, že pokud v této činnosti, tedy v odvádění patnácti procent, nebudu pokračovat, můžu jít. To znamená, že mohu přijít o místo,“ řekl úředník.

Petr Kosmák se Švachulovi svěřil s obavou o bezpečnost celého korupčního systému. „Nerad bych šel do vězení,“ řekl mu Kosmák. „Je to ošetřené a vše bude v pohodě,“ odvětil mu podle Kosmáka Jiří Švachula.

Systém od té chvíle probíhal stejně, až na to, že odvedené peníze Kosmák vždy nosil na adresu, kterou mu sdělil Jiří Švachula. Byla to Švachulova budova, v níž sídlila společnost Garage Wine v Údolní ulici. Tam Petr Kosmák předával peníze „obsluze“. Byl to vždy jeden a týž člověk a jmenoval se Viktor.

„Celé jméno této osoby si již nepamatuji, mám ho ale napsané od pana Švachuly v kanceláři vedle monitoru. Je to na žlutém lístečku, na takovém tom nalepovacím. Vzpomínám si pouze na křestní jméno, byl to Viktor. Byl ve věku asi 35 až 45 let. Byl menší než já, tmavé vlasy, střední postavy. Peníze jsem této osobě většinou předával v obálce a zpočátku jsem této osobě říkal, zda mu můžu nechat zásilku pro pana Švachulu. Tato osoba mi k tomuto nikdy nic neřekla, jen souhlasila,“ vypověděl Petr Kosmák.

————

Při schůzce s Jiřím Švachulou na podzim roku 2016 se v galerii dohodli, že není nutné mu předkládat sjetiny faktur, jak to požadoval Ovčarčin. „A to proto, že Švachula měl sjetiny faktur v souvislosti se svou funkcí k dispozici,“ řekl Kosmák.

„Doplňuji, že se mi několikrát při odevzdávání peněz z uvedených patnácti procent stalo, že mi pan Ovčarčin řekl, že částka nesedí, že je peněz málo, ale nakonec jsme se vždy dohodli. U pana Švachuly se toto nikdy nestalo,“ poznamenal Petr Kosmák.

Podíl Kosmáka byl od chvíle, kdy skončil Ovčarčin, fixní ve výši 15 tisíc korun měsíčně. „Na schůzce v galerii bylo domluveno, že peníze donesu každého pátého dne v měsíci,“ řekl Kosmák a dodal: „V podstatě mi byly všechny podmínky, co se týče mého podílu i datumu, případně dalších podmínek, nařízeny panem Švachulou. Žádný prostor k diskusi zde nebyl.“

Petr Kosmák byl svědomitý úředník, ale též spolehlivý spolupracovník zločinecké skupiny.

Peníze odevzdával na uvedenou adresu opravdu každý měsíc, vždy kolem pátého dne v měsíci. A nikdy se nestalo, že by se opozdil nebo peníze neodvedl. Naposledy byl s penězi ve Švachulově Garage Wine na začátku února 2019.

————

Během výslechu, v 11 hodin, umožnila policie Petru Kosmákovi poradu s jeho právním zástupcem. Po sedmi minutách výslech pokračoval. Kosmák pak upřesnil situaci s jeho podílem na zisku. „Po poradě s obhájcem upřesňuji svou výpověď ohledně mého podílu z odváděných peněz. Týká se to období, kdy jsem již peníze nosil do Garage Wine. Pan Švachula z uváděných patnácti procent požadoval deset procent pro sebe a pět procent bylo pro mne,“ uvedl Kosmák.

„Stalo se někdy, že by vás pan Švachula opravoval, že částky nesedí?“ zeptal se policista.

„Ne,“ odpověděl úředník.

Petr Kosmák pak přiznal, že peníze, které pocházely z úplatků a které představovaly jeho podíl z odváděných patnácti procent, zčásti utratil a zčásti je má schované doma.

————

Policista: „Proběhla po volbách na konci října v roce 2018 schůzka mezi vámi a Jiřím Švachulou? Co se na této schůzce řešilo?“

Kosmák: „Jednalo se spíše o setkání než o schůzku. Pan Švachula mi zavolal a ptal se, jestli jsem v práci, že by se rád sešel. Schůzka byla asi deset minut po skončení telefonátu. Proběhla na rohu Masarykovy a Orlí ulice v Brně. Kromě zdvořilostních frází mi pan Švachula sdělil, že po volbách je vše v pořádku a jedeme dále.“

Policista: „Proč jste neodvedl do Garage Wine i peníze do pátého dne v měsíci v březnu 2019?“

Kosmák: „Nebylo úplně pevně stanoveno, že to má být každého pátého dne v měsíci. Bylo spíše řečeno, že to bude na začátku každého měsíce kolem pátého. Navíc toto zdržení bylo kvůli jarním prázdninám. Tyto peníze mám nachystány v kanceláři v kontejneru psacího stolu v zásuvce. Částka tam ještě není konečná. Teď tam je 270 tisíc korun.“

————

Policista: „Víte o tom, že by do obdobného systému odvodu peněz byly zapojeny i další osoby z úřadu?“

Kosmák: „Z příkazu k domovní prohlídce jsem se dozvěděl, že do toho měl být ještě zapojen Robert Filip, ale o tom jsem nevěděl. Vím ale, že Marek Slovák, což je můj podřízený technik ze správy nemovitostí, měl v gesci asi čtyři až pět oslovených firem. Tyto firmy inkasoval on a peníze mi předával. Bylo to stejné, jednalo se o patnáct procent z fakturace. Tyto peníze jsem odváděl úplně stejně jako u ostatních.“

Policista: „Jak to probíhalo s Markem Slovákem?“

Policista: „Věděl o tom někdo z vašich nadřízených?“

Policista: „Věděl pan Kosík, současný předseda představenstva společnosti Konekta výtahy, a. s., o tom, že se platí patnáct procent z ceny zakázky jako úplatek? Případně, kde se o tom dozvěděl?“

————

Obhájce JUDr. Ošmera: „Jaké byly hlavní motivy vašeho jednání, které je zde probíráno?“