Zdenek Pospíšil

SVOBODA

&

DEMOKRACIE

Zdenek Pospíšil

SVOBODA

&

DEMOKRACIE

© Zdeněk Pospíšil, 2024

Illustrations & Cover art © Josef Velčovský, 2024

Czech edition © Nakladatelství Epocha, Praha 2024

ISBN 978-80-278-0165-7 (print)

ISBN 978-80-278-1376-6 (ePub)

ISBN 978-80-278-1377-3 (mobi)

ISBN 978-80-278-1378-0 (pdf)

Demokracie není pouze svobodou slova a volby

Úvodem

Historie lidí poznala v zásadě pouze dva způsoby vládnutí – autokracii a demokracii. Jak se ukazuje, existují i různé „kombinace“ těchto v zásadě protikladných systémů, respektive snahy o prosazování opačného principu uvnitř systému a úsilí o jiné fungování komunity.

Avšak hodnotit způsoby vládnutí dnešníma očima, tedy ahistoricky, bez kontextu vývoje lidí a jejich komunit, včetně geopolitických souvislostí, považuji za naivní chybu. Způsob vládnutí a ovládání lidí adekvátně nebo zkresleně odrážejí ekonomický stav komunity (společnosti). Analýza ukazuje, že se vždy nemusí jednat o charakterové vlastnosti vládců (lídrů), ale o „prosperitu“ komunity, kdy doba staví do popředí ty, kteří víceméně akceptují její požadavky. Co převažuje, (možná kvalifikovaně) posoudí historici.

Autokratický způsob vládnutí (historicky božský nebo dědičný, individuální nebo kolektivní) a jeho stupně bývají zpravidla označovány za autoritářské – kult osobnosti či diktaturu (osobnosti nebo rodu) nebo totalitu. A historicky je spojován s konkrétní společensko-ekonomickou formací (komunistická diktatura v Číně), jako by se nevztahoval i k jiným epochám a subjektům (historicky například i ke křesťanství).

I demokracie má své vývojové fáze – „jiný klíč“ měla v antickém Řecku, odlišně je chápána dnes. Historicky se změnilo nejen vnímání a sociálně ekonomické postavení člověka, zvětšila a rozšířila se politická svoboda dalších lidí. Nastoleno bylo i postavení a práva různých menšin atd., včetně způsobu jejich prosazování.

Za kardinální otázku je považována svoboda slova, respektive možnost jeho prezentace a masového rozšiřování. Otázkou politického a ideologického boje i hybridní války se stalo šíření informací, které jsou označeny za dezinformace. Jejich vyvracení ve více či méně kvalifikovaných diskusích se většinou míjí s předpokládaným účinkem. Proto se někde přistupuje k technickému omezení nebo zamezení šíření takto označených informací i přijetí příslušných zákonů, respektive trestů. Apeluje se i na zodpovědnost člověka.

Prudký růst regulace jednání člověka svědčí na druhé straně zejména o dvou věcech – za prvé o růstu bohatství (komunit) společnosti, respektive o přibývajícím množství objektů a čin-ností, které určují život lidí, za druhé o „střetu“ mezi morálkou (charakterem) a vnějšími mantinely člověka. Tedy o regulaci jeho jednání zákony.

* * *

Je nesporné, že názory a postoje člověka jsou ovlivňovány mnoha faktory. Je možno konstatovat, že univerzálně není řešena míra solidarity mezi ekonomickými vlastníky a nevlastníky ani míra solidarity mezi generacemi (nejen pro-duktivních pracovníků a seniorů, ale i s nej-mladší generací).

Vývoj můžeme zatím pozorovat v mediální sféře, kdy je u nás (vrcholným) politikům zákonem zakázáno vlastnit tištěná i elektronická média. To však nezbaví společnost ideologie, která významně ovlivňuje myšlení lidí, jen přesune jeho ovlivňování do jiných sfér a změní mapu rozložení idejí. Předpoklad, že to bude žádoucím způsobem, se jeví jako zbožné přání.

Nelze vyloučit, že obdobné omezení postihne v budoucnu i velký byznys, neboť politika a geopolitika vytvářejí předpoklady pro uplatnění na domácím i mezinárodním trhu.

Ideologicky blízcí nebo „nastrčení“ lidé otevírají prostor pro „vděk“ a korupci. Nejde tedy o souboj myšlenek, ale o zákonná omezení, která mají určit další směřování společnosti. Dokládáno je to i neschopností starších generací správně posoudit své kroky a vytvářet tak svým potomkům „umetenou“ cestu. Objevovat se za-čínají i úvahy, že lidé s nízkým IQ by neměli určovat další vývoj společnosti. Tedy snahy o prosazení věkového a intelektuálního cenzu v politice, fakticky popření rovnosti lidí před zákonem.

* * *

Poznání lidí, technika a technologie vytvářejí dosud nebývalé možnosti zkoumání různých objektů. Jak bylo řečeno, vyvolávají však i stále větší regulaci člověka zákony a různými etickými kodexy. Mnozí si kladou obtížnou otázku, zda se jedná o přirozený vývoj, nebo o oklešťování svobody a demokracie lidí. V úvahu je třeba vzít nejen postavení člověka v dané společnosti, ale i nerovnoměrný vývoj ve světě a změny, které v něm nastávají.

Politici a politologie (jako věda o politice) se v ideologickém zahledění dotýkají zpravidla pouze projevů, nikoliv příčin jevů a zkoumání jejich důsledků. Z tohoto hlediska jsou spíše popisem stavu společnosti než analýzou příčin a hledáním východisek příznačných pro vědu. Vizi budoucnosti proto mají zpravidla pouze fantastové a nezřídka zkreslenou představu i ti, kteří nemají dostatek informací a představivosti.

Naše iluze

Ideologický a politický marketing dnes ví, že je třeba „oprášit“ tradiční biblickou formulaci – na počátku bylo slovo. To je i adekvátní východisko pro tyto úvahy a postoje i aktivitu člověka. Tedy víru, naději a iluze o tom, že lidi něco přesahuje a v delším či kratším horizontu to vyřeší a sjednotí jejich odlišné (rozličné) zájmy.

Podíváme-li se do tisícileté historie, směřuje evoluce lidí od existenční (životní) závislosti (otroci) přes politickou a ideologickou (náboženskou) podřízenost (nevolníci a poddaní) k závislosti ekonomické (vlastnictví pracovní schopnosti). V současné fázi existence se soukromé a individuální ekonomické vlastnictví stalo nezpochybnitelnou mantrou vývoje. Dochází však k tomu, že volný pohyb kapitálu, migrace lidí, myšlenek, názorů a postojů, tedy základů kapitalistického systému, jsou regulovány, někdy i sankcionovány, globálními zájmy. Projevem je i částečná politická a ekonomická „deglobalizace“, odrážející se mimo jiné i v ceně, která pro establishment přestává být hlavním měřítkem úspěchu. Rozhodující je technologická a potažmo vojenská bezpečnost (síla), které se stávají kruciální otázkou uspořádání (ovládání?) světa. Tedy vytváření nové mapy jeho rozdělení, přístupu k vyspělejším technologiím i k žádoucímu způsobu vnímání a jednání. Potažmo, k větší emocionální motivaci chování individua.

Jak však ukazuje současný svět, není technologická převaha zárukou dosažení cíle. Motivace lidí je také podmíněna vnitřními hodnotami a ochotou je prosazovat. Radikalizace komunit a terorizmus staví před euroatlantickou civili-zaci otázky příčin jejich vzniku i jak vůči nim postupovat. Jedná se o důsledky kolonializmu a nerovnoměrného (nespravedlivého) ekonomického rozdělování bohatství, nebo by vznikly stejně? Prosazují některá etnika nebo ideologie (náboženství) jiné hodnoty než euroatlantická civilizace? Potažmo, přijmou za své euroatlantické hodnoty? Je reálné násilně nebo vojensky je vymýtit? Vede jiný postup k cíli?