Prvý diel

tohto úŽasného

dobrodružstva

Tak toto sú myšiaci Aďko a Maťko.

V predchádzajúcej knižke sme ich opustili

práve vo chvíli, keď sa nedopatrením dostali

do policajnej tašky. Ono to ani nedopatrenie

nebolo, skôr zúfalý útek pred kocúrom. Zmizli

v nej práve včas. Stačilo málo a chytil by ich.

Krčili sa až v jej najzadnejšom kútiku.

Zvonku k nim doľahol len nahnevaný hlas

starého policajta:

„Ideš, potvora!“

To kocúra chytil za chvost,

keď sa mu dobýjal do tašky.

Ešte počuli, ako niečo s veľkým rachotom spadlo.

To Rybárik hodil po kocúrovi papuču a od veľkého

rozrušenia netrafil. Miesto toho trafil porcelánovú

vázičku na stĺpiku pri schodoch. „Dokelu,“

hromžil starý pán.

Počuli ešte výhražné mňaukanie:

„Veď počkaj, myšiak, keď vylezieš.“

Obaja bračekovia sa báli vystrčiť čo i len

nos. Ukryli sa až úplne na dne policajnej tašky.

Vo sne by im nenapadlo, aké dobrodružstvo

tým pre nich začína.

TO BOLO

O VLÁSOK, ALEBO

O MYŠÍ CHLP?

„Som rád, že sa nikomu nič nestalo,“ zahučal starý strážnik a chystal

sa na odchod. Tašku si ledabolo prehodil cez plece. Myšiaci Maťko

a Aďko si pripadali ako na veľkej hojdačke. Niežeby na nej niekedy boli,

ale videli ju z okna, keď bol na námestí jarmok. Zosypali sa na dno tašky

ako dva zemiaky.

Potom sa však taška znenazdajky otvorila. Dovnútra, i do jej

najtemnejšieho kútika preblesklo mdlé svetlo lampy, ktorá odnepamäti

stála v obývačke hneď vedľa pohovky. „Prepánajána, teraz nás majú,“

zľakol sa Aďko.

Obaja sa prikrčili a čakali, čo sa stane. Nestalo sa však nič.

Vôbec nič. Len im na hlave pristál blok, do ktorého si policajt robil

poznámky,ceruzkaatobolovšetko.Tlstýmineohrabanýmiprstami

ju opäť zavrel a rozhodným krokom sa vydal von k služobnému

autu, na ktorom stále ešte blikal výstražný majáčik.

Hodil tašku na zadné sedadlo,

uvelebil sa vpredu na mieste spolujazdca

a vyštartovali.

„Braček, to sme ale mali šťastie, čo?“ vydýchol si Aďko. Tváril sa

svetácky, ale zuby mu od strachu vyklepkávali morzeovku. Potom mu

to však nedalo a pomaly liezol taškou nahor, aby sa pozrel, čo sa deje.

Vyšplhal sa až k zadnému oknu policajného automobilu.

„MAŤKO, MAŤKO,“ pišťal tak potichu, že ho skoro nebolo počuť.

„Niekam nás vezú! Čo budeme robiť?“

Miešali sa v ňom obavy z budúcnosti

s očakávaním. Konečne spoznajú svet. Ten

naozajstný. Nové kraje, nových myšiakov, nových ľudí...

Keď však za oknom domčeka uvidel

mamičku a otecka, ako im mávajú,

prepadla ho ľútosť a smútok.

„Možno ich už nikdy neuvidíme,“ premýšľal nahlas.

Už sa však nedalo nič robiť. Mamičke a oteckovi stihol

len zamávať. Potom vozidlo nabralo

rýchlosť a na najbližšej križovatke

zahlo smerom do mesta.

VOŇAVÉ

PREKVAPENIE

„Maťko, tu niečo nádherne vonia!“ čuchal Aďko.

Ten sa však neozýval.

„Čo ak sa mu niečo stalo?“ strachoval sa a vydal sa za ním do vnútra

policajnej brašny. Úplne dole, v jej najzadnejšom rohu ho našiel.

V žltých šortkách bol až po zadoček zavŕtaný do papierového vrecúška.

„To sa nemôžeš ozvať?“ potiahol ho za chvostík: „Robil som si starosti.“

„No povedz, nie je toto raj?“ zasnil sa Maťko, opatrne vyliezol

z vrecúška a v každej labke držal kus údeného mäsa.

„Ani nevieme, kam nás vezú. Čo budeme robiť?“

fňukal smutne Aďko.

„S prázdnym žalúdkom toho aj tak veľa

nevymyslíme. Vezmi si tiež...

Len pozri, čo v tom chlebe je.

Syr, šunka... keď sa najeme, trochu

si zdriemneme a potom proste

pôjdeme domov.“

Table of Contents

Kryt

Titulná strana

To Bolo O Vlások, Alebo O Myší Chlp?

Voňavé Prekvapenie