převyprávěl: Petr Šulc ilustrátorka: Zuzana Korčáková

krátké pohádky pro nejmenší

OBSAH

O Červené karkulce 3

Hrnečku, vař7

O kohoutkovi a slepičce12

O veliké řepě19

O perníkové chaloupce23

O Smolíčkovi29

Kocour v botách36

O šípkové Růžence43

O koblížkovi 47

O neposlušných kůzlátkách 51

Otesánek 54

Sůl nad zlato 57

O Palečkovi 62

Dlouhý, Široký a Bystrozraký66

Čert a Káča70

Vydalo nakladatelství Pierot s. r. o. jako svoji 873. publikaci.

Objednávky vyřizujeme na adrese: Štefánikova 29, 150 00 Praha 5, tel./fax: 00420/257 328 476 (78)

www.pierot.biz, Nakladatelství Pierot, e-mail: pierot@pierot.biz

Text: Petr Šulc, ilustrace: Zuzana Korčáková, jazykové korektury: Dana Štropová,

grafická úprava: Jan Matějček, tisk: Tisk Centrum s. r. o.

© Pierot s. r. o. © Pierot copyright agency, ISBN: 978-80-7353-835-4

3

O Červené karkulce

V chaloupce u lesa žila s maminkou malá dívenka. Říkali jí Červená karkulka, podle červeného čepečku, který nosila. Jednoho dne jí maminka povídá:

„Karkulko, babička tu dlouho nebyla. Půjdeš ji navštívit. Napekla jsem koláče, tak jí je odneseš.“

Aby tak byla nemocná, strachovala se Karkulka.

Vzala košíček s koláči, přidala malinovou šťávu a šla.

Hopkala po cestě, až jí copánky ve větru vlály. Byl krásný den, tak si na pasece na chvilku sedla do stínu, aby si odpočinula. Kde se vzal, tu se vzal, stál před ní vlk.

„Dobrý den, Karkulko, kampak jdeš?“ zeptal se.

Karkulka nikdy předtím vlka neviděla. Myslela si, že je to velký pes, který se zaběhl.

„Nesu babičce koláče. Chceš ochutnat?“ zeptala se ho, a sáhla do košíku a podala vlkovi koláč. Sice jej zhltl jako malinu, ale koláč mu nevoněl, raději by si pochutnal na Karkulce.

4

Nedaleko však zapraskaly větve. Aby to byl myslivec, polekal se vlk.

„Kdepak bydlí babička?“ vyzvídal ještě rychle.

„V chaloupce za lesem,“ odpověděla Karkulka. Pak vstala, vzala z trávy košíček a vydala se zase na cestu. Vlk na nic nečekal. Proběhl mlázím. Hop a skok – a už byl u dveří babiččiny chaloupky. Zaklepal na ně.

„Kdo je tam?“ ozval se zevnitř hlas.

„Já, vaše Karkulka.“

Babička se nemohla vnučky dočkat. Otevřela nedočkavě dveře a tam stál vlk. V úleku vykřikla a chtěla mu přirazit dveře před nosem. Vlk byl však rychlejší. Vrhl se na ni a spolkl ji. Potom si dal na hlavu její čepec, nasadil si na nos brýle a lehl si do postele. Dokonce si vzal i knížku a dělal, že čte.

Konečně došla k chaloupce i Karkulka. Zaťukala na dveře – ťuky, ťuk.

Zevnitř se ozvalo hrubým hlasem: „Kdo je to?“

Karkulka se zarazila: „To jsem já, babičko, Karkulka.“

„Pojď jen dál. Je odemčeno,“ ozval se nakřáplý hlas.

Karkulka otevřela dveře a vešla do světničky. Babičko, vy ale máte divný hlas.“

„Nediv se, děvenko, venku je jako v peci a já se napila studené vody. Trochu stůňu.“ Karkulka vyřídila pozdrav od maminky a na stůl postavila košíček s koláči i malinovou šťávou. Pak jí to nedalo.

„Babičko, vy máte velké uši,“ zvolala polekaně.

„To abych tě lépe slyšela.“

„A jak máte velké oči!“

„To abych tě lépe viděla.“

„Babičko, vy ale máte velké zuby!“

5

„To abych tě mohla lépe sníst!“ odpověděl vlk.

Vyskočil a Karkulku spolkl. Pak se svalil na zem a usnul.

Naštěstí šel kolem chaloupky myslivec, babiččin dobrý známý. Uslyšel ze světnice divné zvuky, jako by někdo řezal dříví. Nakoukl okénkem dovnitř a spatřil vlka s velikánským břichem. Ležel na zemi a chrápal. Myslivec na nic nečekal a tesákem mu rozpáral břicho. Z něj vyskočila Karkulka, za ní babička, obě živé a zdravé. Vlk spal dál jako zabitý. Myslivec přinesl kamení, nasypal je vlkovi do břicha a břicho zašil. Potom se schovali za kamna. Čekali, co se bude dít. Vlk se za chvíli probudil.

„To mám žízeň!“ skuhral. Kamení ho tížilo, sotva se dovlekl až ke studni. Chtěl se napít, ale kamení ho stáhlo dolů. Žbluňk – a vlk se utopil.

Vlci se od té doby babiččině domečku vyhýbali velkým obloukem.

6

1. Holčička šla navštívit babičku. Pamatuješ si, jak se jí říkalo?

Pokud ano, určitě dokážeš správně vybarvit obrázek.

2. Vzpomeneš si, co maminka posílala babičce?

3. Kdepak bydlela babička?

4. Co myslivec zašil vlkovi do břicha?

Co si pamatuješ z pohádky?

7

Hrnečku, vař

Je tomu dávno. V jedné malé vísce žila dívka Markétka s maminkou. Byly chudé, a tak se měly co ohánět. Jednoho rána šla Markétka do lesa na jahody. Zpívala si, ptáčci jí do kroku trylkovali. Za chvíli byla na pasece.

Mamince natrhám maliny, pomyslela si, a cukrářce ja-hody. Slíbila mi za ně koláč. V poledne už měla košíček plný. Vybalila si svačinu. Tvrdý chléb s jahodami, které si natrhala. V bandasce měla žitnou kávu. Už se chtěla do chleba zakousnout, když kde se vzala, tu se vzala, zjevila se stařenka.

„Pěkné poledne, babičko,“ zašvitořila zvonivým hláskem Markétka, „pojďte si přisednout. Vezměte si jahody, kafíčko tu mám, i kousek chleba se najde.“

„To je od tebe hezké, panenko. Ale co budeš jíst ty?“usmála se na ni babička.

8

„Babičko, nestrachujte se. Jahod i malin mám v košíčku dost a domů je to jen kousek.“

Stařenka se s chutí do tvrdé patky zakousla. Když dojedla, zapila ji douškem kávy a pravila:

Budeš si to pamatovat?“

Table of Contents

O Červené karkulce

Hrnečku, vař